VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 447 
28. Leda pernula Mörnr. var costigera mihi Tab. 33, fig. 23 
—25. — Nucula costigera BeEcK: Tabulae ineditae. 
Testa oblongo-lanceolata, extremitate postica attenuata, valde 
producta et sursumeurvata, margine ventrale valde arcuata; sträs 
concentricis distinctis: extremitate postica intus plicam elevatam lon- 
gitudinalem fere attingentem wmbones praebente. Long. 42, alt. 18,5, 
crass. 10 mm. 
N:o 11) 3 ex. — 39) flera ex. — 40) 1 ex. — 60) 1 ex. 
På 4 lokaler från long. 66?10', Kariska hafvet, till long. 
177? 41', O. om Kap Jakan; djup: 12—85 fmr. på lerbotten. 
Professor S. LovÉnN har godhetsfullt stält till mitt förfo- 
gande fyra planscher, hvilka Dr. BEcK år 1834 skänkt honom 
med uppgift, att de tillhörde ett verk öfver Grönlands mollu- 
sker, hvilket skulle utgifvas på Kristian VIITs bekostnad. Å 
ett af dessa blad afbildas en Leda, hvilken BrEcK, som egen- 
händigt tecknat namnen vid alla figurerna, kallar Nucula 
costigera. Detta namn har B. utan tvifvel gifvit denna form 
på grund af den starka längsribba, som sträcker sig på ska- 
lets insida från bakre spetsen till nära umbones. Denna längs- 
ribba finnes dock äfven på ex. af L. pernula från andra loka- 
ler, om ock kanske något mindre utvecklad. Deremot skiljer sig 
B.'s N. costigera från alla af mig undersökta Leda-former dels 
genom sin betydligare storlek dels och förnämligast genom den 
starkt uppåt böjda bakre ändan, med hvilken senare egenskap 
åter den bågformigt böjda ventrala randen sammanhänger. 
Med denna BrcK's N. costigera öfverensstämma några af 
Vega-expeditionen hemförda ex. Af dessa senare öfverträffar 
dock det största (se de ofvanför stående måtten) det af BEcK 
afbildade något i storlek, enär det senare endast är 38 mm. 
långt. Att den bakre spetsens starka svängning uppåt ej är 
en karakter, hvilken blott tillkommer de största, mest utveck- 
lade ex., bevisas derigenom, att denna egenskap framträder lika 
tydligt hos flera af de mindre som hos de större ex. Somliga 
af de medelstora ex. närma sig dock den typiska L. pernula 
något mera. Om således denna form knappast kan göra an- 
språk på att framställas som någon mera fixerad varietet af 
L. pernula, så förtjena dock dess utmärkande egenskaper att 
framhållas såsom ett ytterligare bidrag till kännedomen om 
denna arts ofantliga plasticitet. Att STEENSTRUPS L. macilenta 
och buccata tillhöra samma art: L. pernula, har jag redan 
förut påvisat (1. c. pag. 28). 
