22 
Försök 1. I detta försök var häfstångens vigt ej alls 
eqvilibrerad; muskelns belastning tillfölje af häfstången be- 
fanns vara 36,7 gr, eller då äfven belastningen tillfölje af 
muskelns egen vigt, ungefär = gr. afses, 37 gr.; denna 
vigt är sålunda att adderas till medeltalet af de nedan för 
hvarje särskildt fall angifna gränserna för beräkning af kon- 
traktionskraftens storlek. Såsom irritament användes öpp- 
ningsinduktionsslag tillräckligt starkt för att gifva stor mu- 
' skelryckning. 
I första försöksserien (1:0) var ingen öfvervigt satt på 
vigtskålen; vidare hade muskeln blifvit höjd till dess ett ljud 
hördes i telefonröret; sedan återställdes kontakten; i detta 
läge var såsom ofvan framhölls muskeln spänd och tänjd 
med 37 gr., försöken visade att muskeln vid retning höjde 
325, men icke 330 gr. 
I följande försöksserie (2:0) höjdes först muskelns öfre 
ände 1 mm. under det vigtskålen var belastad med 330 
gram; nu befanns muskeln vid likadan retning höja 360, 
men icke 365 gr. 
I en tredje försöksserie (3:0) höjdes muskelns öfre ände 
åter 1 mm. under det vigtskålen var belastad med 365 gr; 
gränserna för bestämmande af kontraktionskraften funnos 
nu ligga mellan 425 och 426 gr. 
I en följande serie (4:0) tänjdes muskelpreparatet åter 
1 mm., under det vigtskålen var belastad med 426 gr.; grän- 
serna befunnos nu vara 460 och.465 gr. 
Slutligen i en sista försöksserie (5:0) höjdes ytterligare 
muskelns öfre ände 1 mm. under det vigtskålen var bela- 
stad med 465 gr., och sedan befunnos de respektiva öfver- 
vigterna vara 492 och 4935 gr. 
Vid utförandet af muskelns tänjning i de skilda för- 
söksserierna var sålunda vigtskålen belastad med den öf- 
vervigt som i näst föregående försöksserie icke höjdes af 
muskeln. 
Resultaten sammanställda i tabellarisk form voro så- 
lunda. 
