127 
bättre än någon annan af de här anförda formlerna. Jag 
har dock icke funnit någon allmän metod att bestämma alla 
de i (10) ingående empiriska konstanterna, utan genom 
försök erhållit det ungefärliga värdet på 8, hvarefter de 
öfriga konstanterna blifvit bestämda enligt en metod, som 
är beskrifven längre fram. Men det är icke heller i allmän- 
het nödvändigt att bestämma koefficienten 8, ty den synes 
i de flesta fall kunna antagas =0, utan att formelns an- 
vändbarhet deraf märkbart lider, ehuru naturligtvis värdena 
på « och nn derigenom något förändras. Eqvationen (10) 
öfvergår då uti 
é HEL 0 
RV "TU +FeD 
Formeln (11) återger på ett tillfredsställande sätt sam- 
bandet mellan » och t för alla observationer, på hvilka jag 
pröfvat densamma, och är användbar äfven i sådana fall, 
då formlerna (4) och (6) icke mera äro tillfyllestgörande. 
Den torde äfven vara att föredraga framför formlerna (8) 
och (9), såsom innehållande en konstant mindre. 
Sätter man i (11) 
; 1 
(b) 5 = d, 
(c) No= Ca” = 
så erhålles 
C 
(EL: =: 
(Cl) Y (a + tf)” 
Vid användningen torde (112) vara att föredraga framför 
(11), hvarföre jag i det följande gjort bruk deraf, då jag 
tillämpat i fråga varande formel på observationerna. 
Konstanterna i (112) kunna bestämmas på följande sätt. 
Man utväljer tvenne observationer, hvilka ligga tillräck- 
ligt långt från hvarandra i observationsserien. Värdena på 
7» för dessa två observationer betecknar jag med »; och 23 
samt de motsvarande temperaturerna med t, och ts. Vidare 
betecknas med nn. ett tredje värde på », så beskaffadt, att 
man har 
