145 
gan eger. Om nu en vigtsenhet af den mättade ångan in 
n ehåller N molekyler och intager volymen v, så intager 
hvarje molekyl at ångan volymen 
Vv 
NE 
under förutsättning, att molekylerna alla äro åtskilda från 
hvarandra och likformigt fördelade i det rum, som ångan 
intager. Betraktas det rum, som hvarje molekyl upptager 
1 
o OR 3 
såsom en kub, så är dess kant = (3 och kan anses 
såsom ett målt på molekylernas medelafstånd från hvaran- 
dra, således äfven på o. För en och samma vätska skulle 
således ov vara proportionell med kubikroten ur den mät- 
tade ångans specifika volym, och man hade 
(22) o=q-v', 
hvarest q4 vore konstant för samma vätska. Om nu eqv. 
(18) gäller, så erhålles 
”m 
7 = h gu 5 v3 
eller 
(23) = fr 0 
om man sätter 
(k) fö == 
Äro h, q och m konstanta, så är äfven u konstant, och 
eqv. (23) skulle då innebära, att friktionskonstanten för en 
vätska är proportionell med någon potens af den mättade 
ångans specifika volym. Man kan dock icke antaga, att de 
förutsättningar, på hvilka eqv. (23) stöder sig, skola exakt 
motsvara verkligheten. Det är derföre icke heller att vänta, 
tat i fråga varande eqvation skall gälla med någon större 
noggrannhet. Jag har här för flera vätskor sammanstält de 
10 
