228 
den 21 maj 1889 och professor emeritus statsrådet AuGusT 
ENGELBRECHT AHLQVIST den 16 november samma år. Af 
dess hedersledamöter hafva likaledes tvenne aflidit, nemli- 
gen viceordföranden för Kejserliga Vetenskaps-Akademien i 
S:t Petersburg, verkl. geheimerådet VIKTOR JAKOB BUNIA- 
KOWSKI den 12 december 1839 och direktorn för meteorolo- 
giska institutet i Utrecht, professor CHRISTOPH HEINRICH 
DieprRicH Buys-BarLLot den 3 nästvikne februari. Då pro- 
fessor Alhqvists för den inhemska språkforskningen så be- 
tydelsefulla verksamhet kommer att blifva föremål för en 
särskild minnesteckning vid detta tillfälle, intagas i denna 
berättelse några korta notiser endast om de tre öfrige af 
förenämnde vetenskapsmän. 
N. K. NORrDENnskKIÖLD föddes i Helsingfors den 26 Maj 
1837. Föräldrarne voro öfverintendenten Nils Nordenskiöld 
och hans hustru Margaretha Sofia von Haartman. Efter åt- 
njuten privat undervisning hufvudsakligen i hemmet, hvar- 
under han redan visade speciel håg för naturvetenskapliga 
studier och jemte sin äldre broder Adolf sysslade med samlan- 
det af vexter och insekter, blef Nordenskiöld student 1854, fi- 
losofiekandidat 1859 och promoverad magister 1860. Sedan 
han någon tid praktiserat dels vid tekniska realskolan härstä- 
des såsom lärare i matematik och naturkunnighet, dels vid Hel- 
singfors—Tavastehus jernvägsbyggnad såsom nivellör samt 
vid ingeniörkårens för väg- och vattenkommunikationerna rit- 
kontor, förordnades han 1861 att tillsvidare förestå lektorstjen- 
sten i matematik och fysik vid Evois forstinstitut och utnämndes 
1864 till denna tjenst, vid hvilken han äfven efter dess be- 
slutna indragning qvarstod såsom stäld i disponibilitet, tills 
han 1880 utsågs till t. f. föreståndare för magnetiska och 
meteorologiska observatorium, som då ställdes under Veten- 
skaps-Societetens inseende. Sedermera då sagde observa- 
torium genom nåd. bref af den 27 oktober 1281 ombildats 
till en meteorologisk centralanstalt och fråga uppstod om 
besättande af direktorstjensten vid densamma, ansåg Socie- 
teten, som egde uppgöra förslag härtill utan att vara bun- 
den af någon föreskrift om tjenstens lediganslående, sig 
