54 



I. Bioffraflskt. 



Ett epitaphium öfver Martial som, affattadt på franska 

 och latin, funnits anbragt å en tafla i kyrkan S:t Germain 

 le Vieil i Paris, anger datum för hans död: den 13 Maj 

 1508. ^) Det innehåller också ett par andra indikationer, 

 h\ilka, i betraktande af de få upplysningar som finnas om 

 Martials lit, äro af vikt: att han varit prokurator vid par- 

 lamentet och att han beklädt detta embete i femtio år. Den 

 latinska texten anger dessutom att han vid sin död var senio- 

 confedus samt att han varit director ac nutritor pauperum. 



En annan källa, den s. k. Chronique scandaleuse, an- 

 ger ett annat datum i Martials lif: den 24 Juni 1466, kloc- 

 kan nio på morgonen, betogs han af en sådan „frenaisie" 

 att han från sitt fönster kastade sig ut på gatan, bröt ena 

 benet, stötte illa hela kroppen och var i stor lifsfara, samt 

 att han lång tid efteråt var besatt af samma ,,frenaisie" in- 

 nan han slutligen blef botad. ^) — Det måste tillika anmär- 

 kas att berättelsen talar om ,,den unge" Martial och näm- 

 ner att han vid tiden för olyckstillfället var nyss gift — tre 

 veckor förut hade han tagit till äkta en dotter till ,,maitre 

 Jacques Fournicr, conseiller du roy en sa court de parlement."- 



Med stöd af uppgiften i epitaphiet, kombinerad med 

 hvad man känner eller rättare hvad man antager i afseende 

 å tiden för tillkomsten af Martials särskilda arbeten, har 

 man sökt fastställa poetens födelsedatum. I de stora bio- 

 grafiska lexica, liksom i åtskilliga literaturhistoriska hand- 

 böcker namnes tiden omkring 1440; man har synbarli- 

 gen därvid utgått från det attribut „le jeune" som Martial 

 erhåller på angifna ställe i Chronique scandaleuse, men har 

 förbisett eller icke haft reda på epitaphiets uppgifter: senia 

 confedus hade väl knappast kunnat sägas om en man vid 

 sextioåtta år och han hade, såsom född 1440, icke gärna 



^) Epitaphiet är ofta aftrykt och senast i de Montaiglons edi- 

 tion af L'Ämant rendu cordelier (Société des anciens textes 1881, ut- 

 kommen 1888), s. IX f. 



-) de Montaiglon, a. a. s. VII. 



