64 



finnas för öfrigt inströdda här och hvar i dikten, särskildt i 

 den sista „respons," Det hela skitar med les laudes och 

 två versifierade böner — alt sannolikt reminiscenser från 

 det omtalade mönster, hvars form Martial vid affattandet af 

 denna besynnerliga komposition följt. 



Denna rimkrönika utmärker sig, såsom redan antydts, 

 genom ett samvetsgrant uppräknande af händelserna och ge- 

 nom en kolossal rikedom på detaljer, hvilken icke borde vara 

 att förakta för dem som skrifva Karl VIIis historia. Men 

 alt detta är uppradadt med den största möjliga torrhet, af 

 poetisk fläkt finnes blott enstaka spår och en större åskåd- 

 lighet har författaren uppnått endast när har får skildra det 

 som tyckes roa honom mest och fresta hans penna till verk- 

 liga debaucher i ordflöde, processioner, begrafningar och 

 andra stora och granna ceremonier, vid hvilkas beskrifvande 

 han icke låter en enda dräkt eller ett vapen blifva onämda. 



Man skulle dock göra Martial orätt om man icke med- 

 gåfve att i hans långa dikt finnes ställen, hvilka röja otve- 

 tydig poetisk begåfning, ehuru det visserligen icke är i upp- 

 räknandet af de historiska händelserna som den framträder. 

 Det är när Martial i någon af de inflickade „legons" skfldrar 

 fröjder, som under den förra konungens regering ostördt 

 fingo njutas, men som man nu måste taga afsked af. Sär- 

 skildt anmärkningsvärd i detta hänseende är senare delen 

 af „la troysiesme legon chantée par Labour", där i femstaf- 

 viga rader och med en rimrikedom som påminner om me- 

 deltidslyrikens, landtlifvets glädje lifligt och friskt, ehuru icke 

 fullt anständigt, besjunges. ^) Nämnas bör också slutet af den 



') Som prof må anföras ett par strofer. 

 Il n'est tel plaisir, 

 Que d'estre å gésir 

 Parmy les beaulx champs, 

 L'erbe verd' choisir, 

 Jouer qui a loisir, 

 Et prendre bon temps; 

 Yoyre ä toutes gens, 

 Bourgoys ou Marchans, 

 Pour eulx rassaisir: 



