66 



Den lifligare ton, som sålunda herskar i några bipartier 

 af dikten, förmår emellertid icke göra sig gällande bredvid 

 den långdragna enformigheten i själfva de vidlyftiga hufvud- 

 styckena. Man märker altför väl, att krönikeskrifvandet icke 

 varit det, som låg bäst för Martials begåfning och man mär- 

 ker det isynnerhet när man ser huru ledig och nästan upp- 

 sluppen han känner sig då han för ett ögonblick får öfverge 

 de historiska data och skildra saker som, intressera honom 

 mer. Icke ens en sådan händelse som Jeanne d'Arcs upp- 

 trädande förmår sporra hans pegas till högre flykt. Martial 

 var påtagligen en man som älskade Kfvets goda, glädje, njut- 

 ning och galanteri, prakt och lyx; hvad den bortgångne ko- 

 nungens regeringstid härutinnan haft att erbjuda, besjunger 

 han med entusiasm, men för skildringen af striderna och 

 belägringarna eldas ej hans fridsamma och kanske något 

 vekliga sinne. 



Det originella i formen, den lätt löpande versen — ty 

 Martial synes icke besvärats af någon svårighet att rimma 

 — och naturligtvis det fosterländska i innehållet förklara 

 den prestige som Martials värk, att döma af de talrika edi- 

 tioner det i femtonde och sextonde seklet upplefvat, åt- 

 njöt. Martials samtidas smak har funnit en viss genklang 

 hos ett par senare kritiker, ^) men om man icke betraktar Les 

 Vigilles genom patriotiska känslors förskönande glasögon så 

 torde det omdöme, som innehålles i det ofvansagda, ökadt 

 med erkännande åt en viss uppfinningsförmåga i afseende å 

 formen och åt den ymniga rimkonsten, väl icke kunna jäfvas. 



Om förebilder kan det knappast bhfva fråga. Fjortonde 

 århundradets historiska poesi uppvisar äfven i arbeten med 

 så modernt stoff som Le Combat de trente Anglais et de 

 trente Bretons^ behandlande en episod ur hundraårskriget 

 med engelsmännen, och den rimmade krönikan om Bertrand 



^) Så heter det t. ex. i Mélanges etc. s. 852: „Si Ton veut bien 

 oublier, pour un moment, la forme ridicule de ce poéme, forme qui doit 

 étre attribuée ä l'ignorance et au mauvais goiit du siécle ou il a été 

 produit, on conviendra qu'il n'y a peut-étre aucun livré plus curieux ni 

 plus intéressant." 



