71 



andra liksom en målning af det, hvartill ett dylikt kärleks- 

 löst uppförande leder. Hennes ånger är för sen: i den ena 

 dikten upptages hon visserligen på nytt i kärlekens rike, men 

 den andra visar hurusom tillbedjaren redan beslutit begrafva 

 sin sorg i klosterlifvets försakelser. När han viges till munk 

 är hon närvarande och kan icke taga sina ögon från ho- 

 nom ; till tecken på sin bedröfvelse har hon klädt sig i sorg 

 och beklagande utropar diktaren: 



Helas! elle eust beaucoup mielx fait 

 Se, durant la prosperité, 

 Elle eust de quelque bien parfait 

 Le povre homme reconforté, 

 Car lors avoit perdu santé 

 Et le veu de Tordre entrepris. 

 Rien n'y valloit la voulenté; 

 Le conseil en etoit ja prins. 



Sålunda ingripa de båda dikterna i och förefalla som 

 pendanger till hvarandra. — Likheter emellan dem kunna 

 påvisas i några detaljer. Den, som faller mest i ögonen, 

 är att de båda biktfäderna ifrigt och utförligt varna för 

 Dangiers ränker. Vidare: enligt priorn botas man för kär- 

 lekssjukdom genom en ballad (str. 27) och „la belle fiUe" 

 talar om att hon bort ,,dire balades" o. s. v. för att gifva 

 tröst åt älskaren — hon blir också förpliktad att sjunga 

 fyra sånger; i 53 strofen beklagar sig älskaren öfver att han 

 aldrig fått se henne när han gått förbi hennes fönster och 

 priorn menar att hon kan.ske sofvit; „la belle fiUe" bekän- 

 ner för sin biktfader att hon varit lat och icke gått till fön- 

 stret då han hållit serenad, utan legat i sängen (jir III Är- 

 ret d'amour), Cordelieren förtäljer för priorn om de fy- 

 siska kval han lidit (strof 27, 29) och damen bekänner sig 

 icke hafva hugsvalat honom i hans „aspre et dure pestillence." 



De egenskaper som betinga L'amant rendu cordelier^s 

 ansenliga literaturvärde återfinnas icke i fullt lika hög grad 

 i La confession de la belle fille. Stilen är icke lika indivi- 

 duel, icke lika rik, icke lika energisk eller lika realistisk. De 



