73 



liar denne skrifvit en dikt, La helle daiiie sans mercy, hvilken 

 var ytterst känd i XV:de seklet och framkallade en hel li- 

 teratur af liknande art. ^) Direkt eller medelbart har den 

 utan tvifvel gifvit Martial anledning att skildra en dylik 

 ..vacker flicka utan förbarmande" ehuru han icke framställer 

 henne så oförbätterligt hårdhjärtad som mäster Alain det gör; 

 hos honom drifver hon nämligen tillbedjaren i grafven. („La 

 belle fille" fruktar visserligen också, att det skall hafva gått 

 på samma sätt med hennes). Sedermera har då Martial 

 upptagit ämnet i L'amant rendu cordelier och utvidgat det 

 ur egen fatabur. Ty om engång La confession härrör från 

 honom är den, dot visar behandlingssättet nogsamt, af tidi- 

 gare datum än både förstnämda dikt och Les ärrets d'amour. 

 Att poemet är af Martial kan, såsom af ofvanstående 

 jämförelse framgår, icke på långt när lika evident ådagaläg- 

 gas, som när det gäller att konstatera författarskapet vid 

 L^amant rendu cordelier. De påpekade öfverensstämmel- 

 serna med denna sistnämda dikts innehåll äro icke bindande, 

 ty ämnet har, som sagdt, ofta bearbetats i femtonde århun- 

 dradets poesi. De sammanfallande detaljerna bevisa icke 

 häller i och för sig mycket: den olyckliga kärleken föror- 

 sakar alltid fysiska lidanden, hvilka bäst kureras med kyssar 

 och glada sånger; Dangier och hans kamrater Malebouche, 

 Refus m. fl. äro traditionelt föraktade och förföljda personer 

 i kärlekens rike; juridiska uttryck finnas inströdda här och 

 hvar i tidens poetiska ,.jugements." Men det starka släkt- 

 tycket mellan dessa båda dikter blir särskildt påfallande ge- 

 nom att de i poetiskt värde stå så pass högt, att andra 

 samtida stycken af denna genre icke uthärda någon täflan 

 med dem, icke ens de mest bekanta. Och då det icke fin- 

 nes någon af tidens mera betydande skalder, till hvars dikt- 

 ning man med något sken af sannolikhet kunde hänföra La 

 confession de la belle fille, synes antagandet att Martial 

 d"Auvergne är författaren hafva skäl för sig. 1 formelt och 

 syntaktiskt afseende lägger språket i dikterna icke häller 



-j Jfr Romania, 1887, 412, 3. 



