83 



I den första domen afliandlas en dylik affär. En dam 

 tilltalar en herre för det han skrämt henne med att låtsa 

 vilja döda sig. Då hon ej mottagit hans skänker af fruktan 

 att begå ,,simonio en amonrs'' hade han först velat röfva 

 en kyss men fått ett slag af henne, hvarefter han gråtande 

 och med ansigte ocii ögon ingnidna med „eaue de comin", 

 för att se ynkligare ut, kommit och skildrat sin kärleks- 

 smärta. Hon har då blifvit rörd af medlidande och gifvit 

 honom två eller tre kyssar, men då han ej varit nöjd, stött 

 honom tillbaka. Därpå infann han sig en vacker dag, ut- 

 styrd med en lång värja vid bältet och höll först ett tal till 

 henne samt låtsade sedan ränna värjan i kroppen på sig. 

 Full af skräck rusade hon till och rykte bort vapnet samt 

 visade sig mycket kärlåten mot honom, hvaröfver han efteråt 

 offentligen skrutit, sägande sig ha ernått det genom list. 

 Detta lömska tillvägagående fordrar, menar hon, det allra 

 högsta straff. Oaktadt mannen förklarar, att han. värkligen 

 ämnat döda sig emedan han lidit förfärligt för hennes skull, 

 icke kunnat äta, icke sofva, utan städse känt det som om 

 han ,,haft kring sin hals en ring af hundra stickande nålar", 

 får han ett förfärligt straff. Först skall han göra afbön ,,på 

 knä, utan gördel och hatt, med en brinnande fackla i han- 

 den," därefter betala tusen livrés och sist för evigt bannlysas 

 från kärlekens rike. Han appellerar till „la court d'Amours" 

 men får sin dom ytterligare skärpt: han skall barfota före- 

 taga en pilgrimsfärd till St. Valentin och hvarje gång han 

 spisar skall brödet läggas upp- och nedvändt framför honom 

 till evigt minne af hans förbrytelse. 



I den sista (den femtioförsta) domen afhandlas ett ännu 

 större brott, hvilket också får ett det skymfligaste straff. 

 Det ar en skön ung dam som anklagar en „assez gentil 

 compaignon". förut hennes tillbedjare, för att engång då de 

 lekte på en grön plan och hon på skämt stoppade en hand- 

 full gräs mellan hans skjorta och rygg, han blef så vred att 

 han genast gaf henne två starka örfilar, „deux grands sou- 

 fletz", och icke nöjd därmed, kastade henne till marken och 

 hårdrog henne. Han hade sålunda begått offentligt våld och 



