92 



mer bud och brel ; när de träffas gör hon honom förebråel- 

 ser men han påstår sig ej ha handlat illa; — i den tredje 

 tycker kavaljeren att hans tillbedda är af för lågt stånd och 

 vänder sig till en ,,puissante dame" hos hvilken han värk- 

 ligen lyckas vinna gehör; den förskjutna uppträder åter som 

 anklagare. — Den andra dikten är i handskrifterna nämd 

 Le débat des deux amants ^) och behandlar följande kvistiga 

 fall: en dam har två beundrare, af hvilka den ena på en 

 bal icke dansar ett steg utan sitter med hufvudet sänkt på 

 en bänk och bleknar hvar gång en dam kommer nära, 

 hvaremot den andra är uppsluppen och glad; frågan gäller 

 då hvilkendera sinnesstämningen som är indiciet på en större 

 kärlek och afgörandet öfverlämnas åt hertigen af Orleans, 

 hvilken också hela dikten är tillegnad. 



Några andra dikter som skulle innehålla domar af en- 

 skilda synas icke vara kända. Talrikare och af större vikt 

 i Hteraturhistoriskt afsecnde äro de dokument, i hvilka cZom- 

 stolar, behandlande kärleksaffärer, nämnas. Här är icke 

 platsen att vidlyftigare orda om den äldre literaturen i äm- 

 net, isynnerhet då densamma, under den på senaste tider 

 genom TrojePs bok nyväkta diskussionen om kärleksdo- 

 marna, bhfvit fullständigt belyst, .2) och nämnandet af alla 

 hithörande arbeten blott skulle vara ett upprepande af hvad 

 där med största möjliga fullständighet framlagts. Jag vill 

 endast påminna om, att de omtalade domstolarna äro af 

 två väsentligen olika slag, nämligen å ena sidan presiderade 

 af gud Amor själf, som med biträde af sina baroner fäller 

 utslagen, samt å andra sidan sammansatta af (i de allra 

 flesta fall uteslutande) damer, vanligen under ordförandeskap 

 af någon förnämare; det är naturligtvis dessa senare som 

 gifvit upphof åt den af så stark poetisk glans kringgjutna 

 föreställningen om cours d'amoiir's värkliga existens. Den 

 viktigaste rollen hafva, som kändt, härvidlag spelat Andreas 



') T. ex. i Ms. B. N. f. fr. 604 f:o 39—51, f. fr. 1740 etc. 



-) Jfr Trojel a. a. passim och särskildt i denna fråga kapp. 2 



o. 3 samt s. 50. 



