97 



Denna omständighet är liksom a priorisk vid alla kärleks- 

 domstolars förhandlingar. Så är vidare fallet med den ab- 

 solut ringaktande uppfattningen af äktenskapet, hvilken hos 

 Martial yttrar sig därigenom, att en mängd af hans kvinliga 

 figurer äro gifta och likväl stå till andra män i ett kärleks- 

 förhållande, i hvilket de på det kraftigaste understödas af 

 domstolen gentemot den äkta mannen. Detta suveräna be- 

 traktande af äktenskapet såsom en olidlig tvångsinstitution, 

 hvilket återkommer i många arbeten af med Martial sam- 

 tida författare och kulminerar i Äntoine de la Sale's Jehan 

 de Saintré och Quinze joyes de Mariage, uppträder tydligt 

 redan i fjortonde seklet ^) och har kanske närmast fått fart 

 genom de principer som i detta afseende proklameras i Ro- 

 man de la Rose. 2) På ett område, fullständigt analogt med 

 Martials, framträder det hos Andreas Capellanus, där gref- 

 vinnan af Champagne till och med ger en uttrycklig förkla- 

 ring på orsakerna till att kärleken icke kan bestå i äkten- 

 skapet. ^) 



Texperience des amoureux, qui montent et devallent de nuict du hault 

 de deux ou trois estages par une toaille ou longiere, poiir entrer en une 

 maison, sans eulx blesser ou mal faire quelconque'* etc. 



'1 Tidigare har också i vissa proven^aliska dikter den älskande 

 damen framstälts såsom gift. 



-) Från denna dikt leda de personligheter sitt ursprung, hvilka 

 äfven hos Martial framställas såsom de älskandes fiender, Malebouche 

 och Dangier rosens väktare i romanen) och den suspekta Faux Sem- 

 blant. — Kanske existerar det också någon slags släktskapsförhållande 

 mellan den „vieille chambriére'- som t. ex. i nittonde domen förråder 

 kärlekshemligheter och Jean de Meungs afskyvärda „la Vieille" som i 

 sin tur härstammar alt ifrån Ovidius. Jfr Gaston Paris, La littéra- 

 ture fran^aise au moyen äge, s. 168. 



'1 .,Dicimus enim et stabilito tenore firmamus, amorem non possc 

 inter duos conjugales suas extendere vires. Nam amantes sibi invicem 

 gratis omnia largiuntur, nuUius necessitatis ratione cogente, jugales vero 

 mutuis tenentur ex debito voluntatibus obedire et in nullo se ipsos sibi 

 ad invicem denegare. Praeterea quid jugalis crescit honore, si sui con- 

 jugalis amantium more fruatur amplexu, cum neutrius inde possit pro- 

 bitas augraentari, et nihil amplius videantur habere nisi, quod suo jure 

 primitus tenebant?-' — Grefvinnans bref, Trojel, a. a. s. 158. 



7 



