222 



seder, men det var redan ganska långt hunnet i samhälls- 

 utveckling, i åkerbruk, boskapsskötsel, idrott och slöjd, de 

 bekvämhgheter och njutningar, som klimat och jordmån 

 medgåfvo, viste det att i fullt mått förskaffa sig och att 

 gästfritt dela med sig, kort sagdt, den bild vi få af lifvet i 

 norden under vikingatiden framkallar hos oss helt andra 

 känslor än de västerländska krönikörernas skildringar af 

 nordmännens grufliga framfart i främmande land. 



Hvad frågan om Eddasångernas ålder angår, som 

 naturligtvis först och främst måste besvaras, innan man 

 företager sig att med stöd af deras innehåll gifva en fram- 

 ställning af kulturen i norden under ett visst tidsskede, så 

 är för längesedan den åsikt öfvergifven, att den lärde islän- 

 ningen Sämund Sigfusson, kallad den vise, hvilken lefde i 

 slutet af ll:te och början af 12:to seklet, skulle hafva för- 

 fattat dem, ja, icke ens för det antagandet, att han skulle 

 upptecknat eller samlat dem finnes det något bevis, hvarför 

 också den äldre Eddan är en riktigare benämning på dessa 

 sånger än den förr vanliga Sämunds Edda, för så vidt Edda- 

 namnet, som likaså härvidlag är apokryfiskt, skall bibe- 

 hållas. Längre har den åsikt vidhållits och framställes ännu 

 1878 af Rosenberg; förf. till det intressanta och troligen allmän- 

 nare kända arbetet »Nordboernes Åndsliv Ira Oldtiden til 

 vore Dagar», att åtminstone gudasångerna i Eddan äro vida 

 äldre än vikingatiden, den älsta, nämligen Völuspå, från 

 omkring 500, de yngsta icke stort yngre än 800. Så an- 

 sedde författare på detta område som norrmannen Keyser 

 och dansken Grundtvig gissa till och med på den äldre järn- 

 åldern, hvilken plägar räknas intill medlet af 5:te seklet 

 På åtskilliga grunder, hvilka det dock icke här är på sin 

 plats att närmare redogöra för, och förnämligast med stöd 

 af sångernas versbyggnad och språk har emellertid för några 

 år sedan den fräjdade Eddaforskaren, prof. Bugge i Kristiania, 

 kommit till den öfvertygelsen, att ingen af dessa sånger kan 

 vara äldre än 9:de århundradet. »Det är», säger han »vikinga- 

 tidens mäktiga böljeslag, som först har burit fram hela den ända 

 till våra dagar bevarade mytisk-heroiska diktningen». Och 



