223 



härpå må man så mycket mindre tveksamt taga fasta (hvil- 

 ken åsikt man än i öfrigt må liysa om de Buggeska förslags- 

 meningarna angående Eddamyterna), som äfven en af hans 

 skarpsinnigaste ocli mest berömda motståndare, afl. Berliner- 

 professorn Karl MiillenhofT, ville förlägga ui)pkomsten af Viiluspå 

 till det 9:de århundradet. Det är således ganska otvifvel- 

 aktigt vikingatidens knltnrf()rhållanden de drag äro egnade 

 att belysa, hvilka jag nu i samlad l)ild skall framlägga, drag, 

 hvilka nästan uteslutande hämtats ur Eddans mytiska och 

 etiska sånger, dels emedan man bland dessa finner do älsta 

 och ursprungligaste, dels ock därför, att man kan Jiafva någon 

 grund för den uppfattningen, att i de heroiska kvädena, så- 

 som skildrande de högsta samhällsklassernas förhållanden, 

 insmugit sig åtskilligt, lånadt från sydligare länders, särdeles 

 Tysklands, längre framskridna kulturhf. Om teckningen så- 

 lunda går miste om mångt och mycket, som kunde göra 

 den färgrikare och mera intressant, så blir den i dess ställe 

 så mvcket allmängiltigarc, tillförlitligare, mera rent nordisk. 



Konungskt sinnad har nordbon varit från urminnes tid, 

 och sådant är sinnelaget än i dag hos folkets stora flertal. 

 Icke så, att konungsligt envälde skulle varit den rådande 

 styrelseformen i de aflägsna tider, hvarom här är frågan, 

 men omgifven af jarlar och andra stormän samt de fri- 

 borna, själfägande böndernas stolta och oroliga skara, skulle 

 konungen genom sina personliga egenskaper förstå att upp- 

 bära sin maktställning. Att han i dessa tider och såsom 

 sitt folks själfskrifna anförare i krig borde framom andra 

 män vara kraftfull, modig och vapenöfvad, är lätt att förstå, 

 hvarför ock i kvädet om Rig säges om den blifvande konungen, 

 jarlasonen Kon den unge, att han hade >åtta mans mod 

 och styrka», och bland de färdigheter, som det höfdes honom 



att äga, namnes 



att till häst sitta, 

 liugga med svärd 



och här fälla *). 



*) Citaten r.r Gödeckes öfversättning, eliaru iclie alltid orda- 

 granna. 



