235 



aktad hvarthälst han kommer, under det att den, horn in- 

 tet vet och råkar i lag med vittert folk, varder utsatt för 

 gäckeri. 



Runor eller fornstafvar nämdes med ett gemensamt 

 namn alla slags kunskaper, ej blott livad vi nii förstå med 

 runor eller runskrift, ehuru äfven den under vikingatiden 

 spelade en viktig roll. Under detta namn innefattades så- 

 ledes alt tidens vetande om gudomliga och mänskliga ting, 

 forskning angående världens upphof och undergång såväl 

 som naturkunnighet och läkdomskonst, forntida sägner och 

 sagor om livad märkeligt bland förfädren timat ej mindre 

 än trollsånger, afsedda att hjälpa och gagna i de mest olika 

 företag och lefnadsförhållanden, ja, äfven själfva skaldekon- 

 sten. Täflan i runkunskap, som mer än en gång omtalas 

 och stundom (såsom i runtäflingen mellan Odin och den 

 vise jätten Vaftrudne) gälde den förlorande partens hufvud, 

 innebar därför ett utrönande af de täflandcs kunskaper på 

 mycket skiljaktiga områden af vetande. Enligt kvädet om 

 Rig var det de i samhället högst stående, de från Jarl här- 

 stammande, som voro runkunnige, och det bibegrepp af 

 förhorgad eller hemlig visdom, som ordet run innebär, ådaga- 

 lägger äfven, att de så högt värderade djupare kunskaperna 

 voro blott några få privilegierades tillhörighet, ej folkets i 

 dess helhet, de egentliga odalmännens. 



Desse hade nog att göra med det dagliga lifvets om- 

 sorger och svårigheten att i kamp med en karg natur och 

 ett hårdt klimat anskaffa hvad för ett nödtorftigt uppehälle 

 var erforderligt. Fisket och jakten måste visserligen antagas 

 i de älsta tiderna hafva varit långt viktigare och mera in- 

 brmgande näringskällor än nu, äfven om vi icke förbise de 

 vida ofullkomligare redskap, hvarmed de då för tiden be- 

 drefvos, och i de kväden, ur hvilka vi här söka belysning af 

 tidsförhållandena, omnämnas de flere gånger, I Hymeskvädot 

 skildras sålunda en vådlig fiskefärd, som Tor företog långt 

 ut på hafvet i sällskap med jätten Hyme, och i kvädet om 

 Trym nämnas laxar bland de rätter, som framsattes. I 

 liåvamål omtalas jakt på renar och i Rigsången fågeljakt. 



