237 



Jiumle, livarigenoin ölet biel" mera rusgifvande. — 1 den sång, 

 som bär namnet »Skirnes färd>, omnämnas äpploi, och 

 Iduns äpplen äro bekanta, men någon egentlig trägårds- 

 skötsel tår man väl dock ej sluta till på grund liäraf, äfven 

 om myten ej är lånad. 



I svedjor odlades antagligen i början sädesväxterna, ty 

 detta ursprungliga sätt att bruka jorden erbjuder sig så att 

 säga af sig själft, men att denna ståndpunkt icke mer var 

 den allmänna i norden under de tider, om hvilka nu är fråga, 

 vittna Eddasångerna, där svedjebruk icke ens omnämnes, men 

 väl flerestädes talas om åkrar, dem det enligt Rigsången 

 ålåg trälarnc att kringgärda och gödsla. A kvarnar bereddes 

 säden till mjöl, sannolikt dock blott handkvarnar, hvilka drogos 

 af träliimor, hvarom handlas t. ex. i sången om kvarnen 

 Grotte. 



Brödet, det viktigaste af födoämnena, var af olika slag. 

 Så framsatte Träls moder, då Rig var hennes gäst, groft, tjokt 

 och tiuigt bröd, bemängdt med sådor, hvaremot Jarls moder 

 undfägnade honom med tunna och hvita hvetebrödskakor. 

 Därtill bjöd den förra soppa och stekt kalfkött, som att 

 döma häraf icke stod i högt anseende (det må dock nämnas 

 att dessa rader i kvädet torde vara senare tillsatta), men 

 på Jarls föräldrars bord uppdukades glänsande fläsk och 

 stekta fåglar, hvartill dracks vin. Detta är att lägga märke 

 till, emedan begagnandet af denna dryck äfvensom det förut 

 nämda bruket af sidentyg bevisar utländska handelsförbin- 

 delser. På gästabud dracks dock vanligast mjöd eller öl, 

 hvilka mycket ofta i sångerna omnämnas, och bekant är 

 myten om geten Hedrun i Valhall, hvilken 



— karet skänker 

 med klart mjöd fullt, 

 dryck, som ej tryta tör. 



Att äfven de jordiska getternas mjölk tillgodogjordes, följer 

 tydligen häraf, men om den bereddes till ost eller om smör 

 var bekant framgår icke af Eddasångerna, ehuru sådant har 

 all sannolikhet för sig. Oxkött omtalas såsom en vanlig 



