240 



dande sjökonungarne, under tidernas lopp blifvit omarbetad». 

 Hvad som här säges om smyckena, gäller naturligtvis (ocli 

 kanske i än högre grad) om kärl och andra husgerådssaker 

 af guld eller silfver. 



Men satte de gamle nordboarne värde uppå dyrbara 

 och konstfärdigt arbetade smycken och andra lösören af 

 ädel metall, så fäste de än mera vikt vid att ega dugliga 

 och prydliga vapen, hvarpå ju under dessa tider lif, ära och 

 gods så ofta berodde. Hufvudmetallen, hvaraf dessa förfär- 

 digades, var järn eller rättare stål, men de pryddes ofta 

 med inläggningar af guld eller silfver, ja, ett af de i Stock- 

 holms museum förvarade svärden från vikingatiden har parer- 

 stången och knappen af massivt, förgyldt silfver med vackra 

 sirater, och kallen har varit tätt omlindad med guldtråd. 

 Svärdet var det förnämsta af anfallsvapnen och sådana om- 

 talas på flere ställen i Eddan, både långa eller egentligen så 

 kallade svärd och ett kortare slag, benämdt »sax», ett mellanting 

 af svärd och dolk. Berömdast af svärd var det, som guden 

 Frö ägde, hvilket enligt sången om Skirne »svingar sig själft 

 emot jättars ätt», men som han bedårad af kärlek till den 

 fagra jättemön Gärd lät förleda sig att gifva ifrån sig, och 

 i många fornnordiska sagor och sånger omtalas svärd, hvilka 

 voro så utmärkta, att dem tillades egna namn. Så t. ex. 

 Gram, Sigurd Fåfnesbanes svärd, som enligt Eddan var så 

 hvast, att det skar igenom en ulltapp, hvilken af strömmen 

 drefs ned mot dess 'Ågg, och så härdadt, att han därmed 

 klöf det städ, hvarpå det hade hamrats. Med spjut eller 

 kastspjut var Odin beväpnad, och det var enligt Völuspå 

 han, som genom att slunga sitt spjut mot den fiendtliga 

 härskaran började den första striden i världen. Likasom svär- 

 det namnes äfven spjutet med mångahanda nanm i Edda- 

 sångerna, hvilket visar, att det var ett af de vanligast nyt- 

 jade vapnen; vidare omtalas ofta båge, pilar och pilkoger 

 samt i Hårbardssången järnklubbor. Såsom försvarsvapen 

 nytjades brynjor och hjälmar samt sköldar, hvilka troligen 

 voro runda, eftersom de ofta betecknas i skaldespråket ge- 

 nom omskrifningarna »stridens hjul» eller »stridens ring» 



