243 



Valgrinden 



på vallen ståndar, 

 helig för helga dörrar; 



forn är grinden, 



och få veta, 

 hur hon är i lås l3'kt. 



Det bohag, som i ett, fornnordiskt hus begagnades, var 

 hvarken mångfaldigt eller kostbart. I de Eddasånger, om hvilka 

 här är fråga, nämnas blott bord, bänkar och sängar sami 

 (i sången om Völund) kistor, hvari dyrbarheter förvarades; 

 i Håvamål omtalas en gyllene stol. Lästa skåp eller kistor 

 måtte dock varit vanliga bohagsting, ty det tillkom hus- 

 modern att bära nycklarna på sig. Så beskrifves i Tryms- 

 kvädet, huru gudarne utklädde Tor till brud, hvarvid de 



läto ned på honom 

 nycklar skramla, 

 och kvinnokläder 

 om hans knän falla. 



Af husgeråd nämnas väfbommar, spinnrockar, värktygs- 

 lådor, tänger, hammare, borrar och andra värksaker, kittlar, 

 fat, skålar, bägare, dryckeshorn m. m., och en mängd sådana 

 fornminnen hafva genom jordfynd kommit i museernas förvar, 

 där de gifva oss en rätt god och tydlig föreställning om det 

 husliga lifvet i norden under denna tid. 



Hvad klädedräkten beträffar, finna vi endast sparsamma 

 antydningar i sångerna. Då Odin i en vandringsmans skep- 

 nad besökte sin fosterson Gerröd, var han iklädd en mantel 

 af pälsvärk och hans benämning Sidhatt visar, att han plä- 

 gade bära en hatt med sida eller breda brätten (Grimnesmål). 

 I Håvamål omtalas skor och brokor eller benkläder och i 

 sången om Rig en trång skyrta eller skjorta. Att döma af 

 den skämtsamma myten (jfr Lokas. 60) om Tor, som kröp 

 in och gömde sig i tummen af jätten Gerröds vante, den 

 han tog för ett stort hus med en smärre utbyggnad, tyckas 

 vantar hafva nytjats af det slag, som benämnes påsvantar. 

 Stammodern för Karl, den frie odalbonden, bar vid Rigs besök 



