262 



att följa sitt åskådningssätt, att etern i rörelse alltid repre- 

 senterar en elektrisk ström. I metallcylinderns rotation del- 

 tager den i densamma för handen varande etern och på dessa 

 eterströmmar verka nu magnetens poler, samt söka drifva 

 etern i riktning af cylinderns alstringslinier. Med begag- 

 nande af mekaniska värmeteorin och lagen för den elektro- 

 dynamiska attraktionen och repulsionen finner Edlund för 

 fenomenet en formel, enligt hvilken effekten kan beräknas 

 för olika modfikationer af försöket. Den märkligaste an- 

 vändningen af teorin utgör dock Edlunds derpå grundade 

 förklaring af åskelektriciteten och norrskenet. Jorden måste 

 betraktas såsom en roterande magnet, omgifven af ett lika- 

 ledes roterande medium, atmosferiska luften. Den unipolära 

 induktionen blir således verksam och sträfvar vid eqvatorn 

 att föra etern eller den positiva elektriciteten lodrät uppåt 

 i atmosferen, der ock en viss mängd elektricitet samlas, 

 beroende på luftens ledningsförmåga. På andra orter exi- 

 sterar derjemte en komponent, som sträfvar att föra elek- 

 triciteten parallelt med meridianerna, d. v. s. åt norr å 

 norra halfklotet och åt söder å södra halfklotet. Mellan at- 

 mosferen och jordytan existerar således en elektrisk tension, 

 som vid tillräcklig styrka, sedan elektriciteten koncentrerat 

 sig i bildade moln, föranleder urladdning i form af åskväder. 

 Detta slags urladdning förekommer dock endast vid icke 

 alltför höga breddgrader. I närheten af de magnetiska po- 

 lerna är nemligen den uppåt verkande kraften ytterst liten 

 och sätter ringa hinder emot en nästan kontinuerlig urladd- 

 ning af den atmosferiska elektriciteten, hvarigenom norr- 

 skenet uppstår. 



Denna vackra förklaring af unipolära induktionen och 

 dermed sammanhängande fenomen har emellertid uppväckt 

 större opposition än någon annan af Edlunds idéer. Det är 

 anmärkningsvärdt, att år förgingo, innan man fäste någon 

 synnerlig uppmärksamhet vid dessa arbeten. Först sedan 

 Edlund af franska vetenskapsakademien blitvit utmärkt med 

 det Bordinska priset (3,000 francs) för sina arbeten öfver 



