263 



unipolära induktionen, bröt stormen lös. Edlund hade nem- 

 ligen haft till medtäflare om detta pris fem fransmän, fyra 

 tyskar, tre engelsman och två italienare. Synnerligen ifriga 

 motståndare voro en del tyske fysiker, livilka fortfarande 

 ville försvara den i Tyskland gängse, med nutidens veten- 

 skapliga ståndpunkt fullkomligt oförenliga föreställningen om 

 detta fenomen. 



Såsom sitt slutord i frågan utarbetade Edlund 1887 en 

 ny utläggning af sin teori, deri han jemför den med den 

 gamla och visar, att det icke finnes något bekant experi- 

 ment hörande till den unipolära induktion, som icke skulle 

 förklaras af hans teori, hvaremot månget experiment blir 

 oförklarligt, om man hyllar den gamla föreställningen. 



Sluthgen må här ock påminnas derom, att Edlund har 

 förtjensten af att hafva anordnat regelbundna meteorologiska 

 observationer öfver hela Sverige. Dessa hafva pågått sedan 

 1858 och stodo under Edlunds omedelbara ledning ända till 

 1873, då Vetenskapsakademiens meteorologiska centralan- 

 stalt inrättades. Edlund har utgifvit de första 14 årens ob- 

 servationer äfvensom en på dem grundad afhandling om 

 Sveriges klimat. 



Man är nuförtiden mycket benägen att använda natur- 

 lagarne såsom bevis för materiens evighet och vanskligheten 

 af hvarje ideel verldsåskådning. Talrika så kallade populärt 

 vetenskapliga skrifter se ständigt dagen, deri med stöd af 

 dessa naturlagar, hvilka skrifternas författare sällan rätt för- 

 stå, tillvaron af ett allting styrande högre väsende göres 

 tvifvelaktig eller förnekas. Det har derför måhända sitt in- 

 tresse att veta, hm-u Erik Edlund, vetenskapsmannen i ordets 

 vackraste bemärkelse, i detta hänseende uppfattade natur- 

 lagarne. På tal om det underbara sammanhanget mellan 

 den galvaniska induktionen och de elektrodynamiska före- 

 teelserna, till hvilket ämne Edlund gerna återkom, anmärkte 

 han en gång med ett satiriskt leende: „och detta tror man 



