4 Kas BIRKET-SMITI. 
Hk 
Ruingruppen paa Tugtutüp-isua. 
Landet Nord for den store, aabne Julianehaab-Bugt er opløst i 
en mægtig Skærgaard, hvor Indlandsisens Mur mangt et Sted træder 
ud i Havet, og som fra SV. til NO. kløves af tre brede, fjordlignende 
Farvande: Sermitsialik, Bredefjord og Skovfjord. Som Hovedskellet 
mellem de to sidste hæver sig den langstrakte © Tugtutôq, de gamle 
Nordboers Langey, paa hvis Østside der findes en ansélig Indskæring, 
mod Nord begrænset af et lavt, for en Del af løse Sten og groft Sand 
opbygget Næs, »det renrige Lands Ende«, dets Isua (Fig. 2 og 3). Det 
Fig. 2. Udsigt over Tugtutüp-isua. 
Kalvis fra Sermilik. De eskimoiske Ruiner ligger bag den nøgne Strandkant i 
Bunden af nærmeste Vig. (K. Stephensen fot.) 
faststaaende Fjæld er stærkt forvitret, og adskillige Steder ud mod 
den aabne Fjord vidner tydeligt om, at Søen har nedbrudt og bort- 
skyllet ikke ringe Partier. Plantedækket bestaar hovedsagelig af 
Fjældmark med Dværgbirk (Betula glandulosa) og Rævling (Empetrum 
nigrum). 
Paa Indersiden af dette Næs, umiddelbart ved Vandet, og tildels 
i næsten uigennemtrængeligt Pilekrat fandt vi Ruinerne af den Sam- 
ling eskimoiske Huse (Fig. 4), som her skal omtales nermere!. Spredt 
1 Stedet er forøvrigt let kendeligt ved to Baaker, den ene i Strandkanten 
mellem Ruinerne, den anden paa Fjældet ovenfor. 
