22 Kay BIRKET-SMITH. 
dette vel i Hovedsagen rigtigt; men Kendsgærningens Værd svækkes 
i ikke ringe Grad derved, at Falsning ganske øjensynligt hører den 
nyere Tid til og næppe 
engang er trængt fuld- 
stændigt igennem i Kap 
Farvel-Distrikterne. Det 
anføres endvidere, at der 
som østpaa til Fartøjer 
og Fangstblære udeluk- 
kende benyttes lyse, a: 
narvfrie Skind", og dette 
gælder vistnok ogsaa fuldt 
ud for Fangstblærens og i 
hvert Fald for langt de fle- 
ste Konebaades Vedkom- 
mende (Fig. 15). Blandt 
Kajakkerne ses rigtignok 
lige saa mange mørke som 
lyse (Fig. 16); men maa- 
ske kan dette tildels skyl- 
des den af Skindmangelen 
foraarsagede Udveksling 
af Baadskind langs Ky- 
sten”, Af Vigtighed er 
det imidlertid at mærke 
sig, at Anvendelsen af 
lyse Skind ikke er ind- 
skrænket til Kap Farvel- 
Distrikterne; Grænsen lig- 
Fig. 14. Gammel Kone ved at skrabe et ger først ved Sukkertop- 
Sælskind, det første Led af Beredningen. I Bene 
я еп; ti det hedder ud- 
indekniv. Loddeplad- P° > 7 
Haanden holder hun en Kvindekniv oddepla Coleen И. 
sen ved Eqaluit-imaq. (K.Stephensen fot.) 
Grønlændere ved Godt- 
haab og deromkring samt længere Syd efter overtrække deres 
Baade med hvidt Skind, hvoraf Haarremmen er med Fliid aftagen«?, 
1 Hvis Skindet, efter at Spækket er skrabet af med Kvindekniven (Fig. 14), 
rulles sammen og i nogen Tid gemmes under Briksen eller i Solen, lader 
Haar og Магу sig skrabe af samtidig; man faar da lyst Skind (üneg). Læg- 
ges det derimod et Par Dage i gammel Urin, bliver Narven siddende, og 
Skindet bliver mørkt (erisäg). 
NANSEN skriver S. 116: »Til kajakbrug anser man de hvide, der stadig bør 
smøres med sælspæk, for bedst om sommeren, men derimod de sorte, der 
aldrig smøres, for bedst om vinteren«. Det faar staa hen, om dette For- 
hold har nogen Forbindelse med Udbredelsen. Ligeledes om Forkærligheden 
for de hvide Skind skulde hænge sammen med den store Mængde Drivis. 
3 GLAHN, S. 254. — Udh. af K.B.-S. 
» 
