Foreløbigt Bidrag til Kap Farvel-Distrikternes Kulturhistorie. 29 
De to sidste, historisk sikre Forhold er utvivlsomt almengyldige 
Eksempler paa, hvorledes de fremdragne Overensstemmelser mellem 
Kap Farvel-Distrikterne og Østkysten i Hovedsagen Бог opfattes: 
ikke som Udtryk for disse Egnes oprindelige Samhørig- 
hed, men for en almindelig Akkulturationsproces, et 
Led af den omfattende Kulturudveksling, der efterhaanden søger 
at udjævne Forskellighederne mellem Grønlands enkelte Landsdele. 
Et Vidnesbyrd herom er netop de enkelte Træks forskellige Ud- 
bredelse. Størstedelen af de her nævnte er antagelig vandrede fra Øst 
til Vest; nogle har bredt sig vidt, andre i mindre Omfang. Siden 
Kolonisationens Begyndelse er som bekendt hele den sydlige Østkysts 
Befolkning vandret omkring Kap Farvel og har slaaet sig ned i det 
sydlige Julianehaab - Distrikt, og selvfølgelig har dette i høj Grad 
bidraget til Udbredelsen af de østlige Kulturelementer. Den fladbun- 
dede Kajak og den særlige Form for Vingeharpun kunde saaledes 
synes at være indkomne sammen med de sidste af de hedenske Øst- 
lændinger i Eftersommeren 1900". Andre Træk var allerede tidligere 
trængte frem, saaledes den omtalte Trædolk og Falsningsteknikken ; 
denne nævnes allerede af GrAAH fra Nanortalik”, 
Det har vist sig, at de af ScHULTZ-LORENTZEN fremdragne, kultu- 
relle Overensstemmelser ikke udtrykker noget oprindeligt Slægtskab. 
Vi vender os derefter til de sproglige. Det er sikkert, at de to 
Omraaders Mundarter staar hinanden overmaade nær”, trods det, at 
Østlændingerne, paa Grund af den almindelige, eskimoiske Ordbytning 
og Omskrivning, har et væsentlig andet Ordforraad. Da denne dybt 
stikkende, sproglige Overensstemmelse selvfølgelig ikke kan være af 
sen Datum, foreligger her øjensynligt et virkeligt Bevis for 
Slegtskab. I denne Sammenhæng kan det nævnes, at Kap Farvel- 
Grønlænderne med Forkærlighed betegner sig selv som inivit (Skrift- 
sprogets ти), mens Navnet kalätdlit er meget lidt anvendt og rime- 
ligvis først trængt frem i sen Tid (gennem Skoleundervisningen?); hel- 
ler ikke paa Østkysten bruges Ordet kalätdlit*, hvorimod inik anvendes 
som Nationalnavn — modsat gavdlunåq, en Fremmed — saavel ved 
Angmagssalik? som sydligere 5. 
1 Om disse se MELDoRF, В. 20 o.f. — Rasmussen: Nordenv. Sv.. 5. 111 o.f. 
2 GRAAH, S. 31. 
2 En iørefaldende Ejendommelighed i bægge er som bekendt Erstatningen af 
u med г (af Grønlænderne kaldet ersingavog). Et meget fremtrædende Træk 
i Julianehaab-Dialekten er endvidere, at Substantiver, der i Skriftsproget 
har vokalisk Udlyd, som Regel ender paa 4, saaledes tugto—tutog, Ren; nano— 
naneg, Isbjørn; ulo—ulog, Kvindekniv; agpa—dpaq, Lomvi. Foran rn findes 
en ret udpræget Næseklang: arnag—drnaq, Kvinde; ernangnag—inerngnag, 
Vingeharpun. 
4 GRAAH, S. 87, Fodnote. 
5 Rink: Ostgr. Dial., S. 228. 
6 VIBÆK, S. 14. 
