30 Kas BIRKET-SMITH. 
Nordgrænsen for »I-Dialekten«, som SCHULTZ-LORENTZEN kalder den 
sydlige Mundart efter dens Hovedejendommelighed, falder nu til Dags 
umiddelbart Syd for Godthaab. Den er imidlertid kunstig, betinget 
af, at de tyske Missionærer i Ny-Herrnhut fortrinsvis virkede blandt 
de forbirejsende Sydlændinger og bevægede dem til at tage Bolig ved 
deres Station. Spørgsmaalet bliver da, hvor den oprindelige Grænse 
skal trækkes. Herpaa gives der et ganske utvetydigt Svar i Hans 
EGEDE's »Relation« om hans Rejse sydpaa for at opsøge den gamle 
Østerbygd. Den 17. Avgust kom han med sine Ledsagere »ind udi et 
smalt Sund, der fandt vi trende Vildmands-Telter staaende, og tog 
der Natte-Leje. Disse Folk vare icke bange for os, men anstillede sig 
meget beleven og lystige. Her forandrede Folkenes Accent og 
Udtale sig noget«!. Hvilket Sund drejer Talen sig nu om her? 
Den 15. »vare vi avancerede 2de Grader fra Colonien [Godthaab], og 
vare nu komne til det Stæd omtrent, hvor Søe-Korterne sætter For- 
biflers Straet, nemlig paa 62 Grader«. Grønlænderne fortalte, at »her 
var vel en lang Fiord, som strakte sig langt ind i Landet, hvor de og 
om Sommeren have deres Tilhold, med at jage efter Rinsdyrene; men 
den mangfoldig lis, der laae, kom Sønden fra omkring Hukken eller 
den yderste Odde af Landet, fra den Østre Side, og ved sydlige eller 
vestlige Vinde drev ind paa Landet, og opfyldte alle Bugter og Viger«. 
Dette Sted er antagelig ved Mundingen af Sermilik Syd for Frederiks- 
haab, hvor Storis og Kalvis ofte pakker sammen i saa stor Mængde, 
at Baade maa staa flere Mil til Søs for at slippe over. Denne Opfat- 
telse stemmer med WALLØE's?. Neste Dag kommer de »efter 5 à 6 
Miles Sejlen forbi nogle store og steile Klipper og Forbierge, som i 
Kortet kaldes Cap. Comfort [rimeligvis Tindingen og Kangeq] .... ind 
udi et smalt Sund imellem nogle høje Klipper og Øer ....«. Dette 
passer paa det berygtede Törnärssuk-Lob, hvor man søger Læ for det 
aabne Davis-Strædes tunge Søer. Den 17. kommer de efter nogle Mils 
Fart »ud til Hav-Siden«, hvor Vind og Strøm »giorde en forskrekkelig 
huul See« 9: de gaar uden om Sånerut, og naar endelig om Aftenen 
det omtalte Sund, der da ikke kan være noget andet end Torssukåtak, 
gennem hvilket man søger inden om Nunarssuit. 
Torssukåtak fører ud i den store Julianehaab-Bugt; her er det 
altsaa, at »I-Dialekten« oprindelig hører hjemme paa 
Vestkysten. Dette stemmer ganske med Fasricius’s Ytring, at 
Sydlændingerne »kan regnes fra Friderichshaabs Handels-Districts syd- 
lige Ende og videre hen mod Staten-Huk«*, og med hvad man maatte 
vente af de geografiske Forhold. Julianehaab-Bugt er som skabt til at 
være et selvstændigt Folkecentrum, kendetegnet, som den er, ved en 
umaadelig rig Fangst, idet den delvis standser den mægtige Strøm af 
+ H. EGEDE, $. 106. — Udh. af К. B.-S. 
2 WALLOE, S.113. 
2 Fasricius: Fange-Redsk. ved Selh.-Fangst., В. 145. 
