D] r 
34 Kas BIRKET-SMITH. 
med to Modhager og en enkelt Dorsalspore (Fig. 19) synes aldrig at 
have bredt sig ud over Vestkysten. Selvfølgelig behøver en Form dog 
ikke at være gammel, fordi den findes paa den nordligere Østkyst; 
tværtimod maa det antages, at Bosættelsen her er saa ny, at adskil- 
lige ret sene Former allerede forinden var naaede op til dennes Ud- 
gangspunkt og derfor blev bragte med videre nordpaa. Den af Ам- 
DRUP og RYDER fundne, firkantede Hustype røber sig saaledes ved sin 
Form og Bygning tydeligt som et forenklet Fælleshus, ikke — hvad 
AMDRUP har ment! — som en Forløber for dette (зе 5. 11). 
Det er da indlysende, at ScHurtz-LorENTZEN's Hypotese om Ind- 
vandringsvejen ikke kan opretholdes. Julianehaab-Bugts Befolk- 
ning tilhører vel samme Stammegruppe som Östkystens, 
men denne Gruppe er kommen ad Vestkysten. Da vi har 
paavist dens Kulturs oprindelig arktiske Præg, maa det antages, at 
arktisk Kultur engang har været udbredt over hele Vestkysten, et 
ikke uvigtigt Forhold, ti herved forklares da, at Angmagssalik-Kul- 
turen kan være arktisk, uden at man behøver deri at se et Vidnes- 
byrd om direkte Indvandring nordfra. Bosættelsen behøver blot at 
have fundet Sted, før det arktiske Præg gik tabt vesterpaa. — 
Hvis vi samler, hvad der foreløbigt er klarlagt, og stiller dette i 
Forhold til Julianehaab - Kulturens egen, indre Udvikling, viser det 
sig, at følgende Trin lader sig opstille: 
1) Arktisk Kultur, som antagelig har stemt overens med den 
ældste Angmagssalik-Kultur. 
2) Subarktisk Kultur, som efterhaanden har antaget den 
øvrige Vestkysts Præg. 
3) Subarktisk Kultur, som paany nærmer sig Angmagssalik- 
Kulturen ved at optage en Række østlige Bestanddele, og som tillige 
paavirkes stærkt af den danske Kolonisation. 
Vi skal nu ganske kort udrede, hvad der kan ligge til Grund for 
disse Perioder. Den sidste af disse, hvorom man selvfølgelig med 
størst Sikkerhed kan udtale sig, er øjensynligt betinget af Handelen 
med Evropæerne. Efter at Julianehaab-Bugt engang for alle havde skilt 
sig ud fra Kulturfællesskabet med Østkysten, har nemlig Forbindelsen 
sikkert været ringe, som antydet af de før nævnte Former, der netop 
er standsede ved Kap Farvel. Østkysten havde jo intet at byde, som 
man ikke kunde forskaffe sig under Fangstrejserne nordpaa. Det 
har sikkert navnlig været Oprettelsen af de danske Butikker paa 
Vestkysten, som paany knyttede den brudte Traad sammen og saaledes 
bevirkede, at en Del i Mellemtiden opstaaede Østkystformer fandt 
Vej omkring Kap Farvel. Kolonisationen kom først sent sydpaa; Ju- 
lianehaab blev grundlagt 1775 og Frederiksdal endda ikke før 1824. 
Selv om man imidlertid antager, at allerede Hvalfangernes Besøg har 
1 AMDRUP, S. 322 0. f. 
