149 



ha tillhört de högst bildade klasserna. Såsom afslutning 

 framträder det allegoriska dramat med sina absoluta perso- 

 nifikationer af vrede, våld, girighet, hyckleri, vällust, eller 

 eftertanke, tro, återhållsamhet m. m. Men äfven dessa visa 

 stundom en ansats af mensklig individualitet, hvarigenom de 

 förmå väcka åskådarens deltagande. 



Sitt sammanhang med sångerna vid heliga offerfester vi- 

 sar det indiska dramat genom den bön som begynner h varje 

 stycke, åtföljd af en prolog, hvari teaterdirektören redogör 

 för repsentationens ändamål, stället för handlingen, förfat- 

 taren m. m. Bönen riktas till Qiva, som under en senare 

 tid altmer trädde i förgrunden framom Brahma och Vishnu. 

 Föreställningarne om honom den ursprungliga stormguden 

 (Undra) hade en vildare prägel, han är äfven den som slut- 

 ligen skall tillintetgöra verlden, hvilken han nu uppehåller, 

 och bönerna innehålla många anspelningar på legenderna 

 om honom och hans gemål. 



Den blomsterkrans, som bergets höga dotter (Parvati, Durga) 



Sin älskade gemål förära ville, 



Han må förläna eder hjelp och lycka ! 



heter det i en af dessa böner. Hans mot Brahman riktade 

 andakt må bevara eder, säges i en annan. 



En anmärkningsvärd egendomlighet i det indiska dra- 

 mat är att språket vexlar med den talandes stånd. Kun- 

 gar, lärda brahmaner och eremiter, gudar och himmelska 

 sändebud tala sanskrit, det heliga språket, lärdomens och 

 bildningens språk öfver hela Indien ännu den dag som är, 

 medan kvinnor, till och med kvinliga gudomligheter, barn 

 och tjenstefolk tala prakrit, en utbredd folkdialekt som vä- 

 sentligen skiljer sig från sanskrit genom starka ljudsamman- 

 smältningar ; allmogen och rättstjenare tala en ännu star- 

 kare förändrad prakritdialekt. Sanskritordet dirghapan- 

 gas ljuder i prakrit dihäpango och Qakuntala kallas 

 Saundala. Föröfrigt vexlar det prosaiska talet ständigt med 

 inflätade metriska stycken, alldeles som i den mycket 

 omtyckta berättande lärodikten, hvilken med sina tallösa 

 sagor och djurberättelser, hvarur arabernas tusen och en 



