15)3 



Dushyantas känner ej igen henne till följd af förbannelsen, 

 och med djupaste smärta måste hon draga sig undan. 

 Först efter längre tid återfinnes konungens ring som hon 

 förlorat, hans minne vaknar igen först dunkelt : 



Då meimiskan midt i sin fröjd betages af längtan, 

 Än vid det skönas ljufliga åsyn, än vid lifliga toner, 

 Säkert minnes hans själ frän flydda tillvarelsers dagar 

 Kärlek som gripit djupt i hans väsen. 



Slutligen återfinner och känner han den saknade Qa- 

 kuntalä, som varit upptagen i Indras himmel, och de åter- 

 vända bägge till hans rike. Ännu ett tredje drama Mäla- 

 vikä och Agnimitra tillskrifves Kälidäsa, ett lustigt intrig- 

 stycke, dock står det i stämning och själsadel betydligt ef- 

 ter de förut nämda 



Bland en senare tids skådespel intar Ratnävali eller 

 perlbandet ett framstående rum. Det är diktadt af konung 

 Harshadeva i Kashmir, hvilken lefde i början af 12 årh., 

 och hänför sig liksom de föregående till privatlifvet, medan 

 alla nyare dramer nästan utan undantag äro af mytolo- 

 giskt eller allegoriskt innehåll. Afven detta utmärker 

 sig genom sinrik planläggning och man finner der ofta 

 denna bildrikedom, glänsande likt 



vattendroppen, som formas till perlor i musslan. 



Mest egendomliga äro dock de skapelser af den in- 

 diska dramatiken, som likna medeltidens moraliteter, främst 

 det teologiskt-filosofiska skådespelet Prabodhacandrodaya 

 eller kunskapens, förnuftets månuppgång af Krshna Misra. 

 mellan 7 — 12 årh. efter Kr. Det är en allegori, hvari vill- 

 farelse, högmod, kätteri, vrede, förförelse strida mot religion, 

 uppenbarelse, tro, begrepp, vetenskap o. s. v. och som slu- 

 tas med förståndets seger och giftermål med uppenbarelsen. 

 Men förf. låter äfven representanter af en stor mängd reli- 

 giösa sekter uppträda, vederläggande hvarandras olika läror. 

 Då buddhisten förklarar: i tiggardrägt med trasor bjuder min 

 lära jordiska och himmelska fröjder, jag skådar med himmelens 

 öga verldarnas gång, godt och ondt, den som bär våra igen- 



