154 



känningstecken befrias, svarar Qiva-tillbedjaren: ej finnes 

 lycka frigjord från sinnena. På utropet: kvinnonmn är stän- 

 digt ren, yttrar betraktelsen: den som kan skilja mellan 

 yttre och inre, ger åt olyckan namnet kvinna. Stycket slu- 

 tar med hänvisning derpå, att förnuftets förbindelse 

 med uppenbarelsen förklarar allt, mörkret är skingradt, mor- 

 gonen har uppgått, den högsta anden är i sinneverlden 

 delad genom förvillelsens trollkraft i tusende atomer, 

 men synes blott dubbel såsom solens bild i hafvet. Men 

 denna verld är ett väsenlöst ting, underkastad uppkomst 

 och förstöring, en gyckeldrömbild såsom silfverglansen i per- 

 musslans skal. Blott den sanna kunskapen, förnuftet är 

 evigt. 



IV. 



Om det s. k. röda skenet och dess förhållande till 

 afton- och morgonrodnaden. 



Föredrag vid Vetenskaps-Societetens årshögtid den 29 April 1886. 

 Af N. K. Nordenskiöld. 



Till fullgörande af det mig såsom Viceordförande ålig- 

 gande uppdraget att med ett föredrag afsluta Vetenskaps- 

 Societetens årshögtid, har jag äran att i största korthet få 

 lemna en framställning om det s. k. röda skenet och dess för- 

 hållande till afton- och morgonrodnaden. 



För icke fullt tre år sedan, under sensommarn och hösten 

 1883, visade sig på himlahvalfvet om morgnar och aftnar ett 

 underbart rödt sken, först inom några få landområden, 

 sedermera, efter att för någon tid hafva försvunnit, upp- 

 trädde detsamma ånyo den 27 November om aftonen åtmin- 

 stone öfver hela den tempererade zonen af norra halfklotet. 

 Detta röda sken var så intensivt, uppflammade så ha- 

 stigt, en stund efter det den vanliga aftonrodnaden redan 



