158 



sin färgprakt, varseblifver den uppmärksamma observatorn, 

 att det askgråa lagret i öster närmast horisonten fördunk- 

 lat och slutligen helt och hållet utsläckt de ofvanför 

 befintliga gul- och rödaktiga färgskiftningarna samt höjt 

 sig till ett mörkt ganska tydligt begränsadt segment. Detta 

 fenomen iakttogs och beskrefs redan i början på 1700 talet 

 af den franska fysikern Mairan, som också lyckades gifva 

 den riktiga förklaringen af detsamma, nemligen att detta 

 mörka segment, som alltid uppträder midt emot den trakt 

 af horisonten der solen gått ner, intet annat är än den 

 fasta jordkroppens skugga uti atmosferen. Befinner sig 

 observatorn vester om, men i närheten af snöhöljda alper, 

 så ser han vid solnedgången dessa glöda med lifligt röda 

 färger. Såsnart solen sjunkit under horisonten och då 

 jordskuggan eller det s. k. Mairanska segmentet utbre- 

 der sig öfver alperna, insvepas dessa uti kolsvart natt, men 

 plötsligen då aftonrodnadens första purpursskimmer utbre- 

 der sig öfver himlahvalfvet framträda alperna ånyo, nu i 

 en magisk rosenröd belysning. 



I närheten af hvarje högre föremål, som emot vester 

 utbreder en ifrån söder till norr gående större yta, kan man 

 iakttaga dagerns plötsliga åter uppflamman de, så snart den 

 första skymningsbågen uppstigit till ungefär 25 graders 

 höjd. I stora städer vid gator gående från söder till 

 norr och omgifna af stora stenhus, som icke tillåta 

 de promenerande att skänka aftonrodnaden någon syn- 

 nerlig uppmärksamhet, frapperas man stundom af att kort 

 efter solnedgången, då det redan en stund varit så skumt, 

 att man ej mera kunnat läsa, dagern hastigt tilltager så 

 mycket, att detta för en stund återigen blifver möjligt. Ett 

 dylikt fenomen har jag i Helsingfors en gång varit i till- 

 fälle varseblifva synnerligen tydligt vid Glogatan. 



Aftonrodnadens första purpurskimmer når sin högsta 

 intensitet, då solen befinner sig 4 grader under horisonten. 

 Sväfva då nära under vår horisont isolerade moln, så äro 

 dessa naturligtvis osynliga för oss, men det kan hända, att de 

 kasta långa strimformade skuggor öfver vårt purpurskimmer. 



