11 



dra språk, dels motvägas de af betydande olikheter. Afven 

 de Dravidiska språken i Indien begagna en «-suffix såsom 

 uttryck för genitiven, utgående enligt Caldwell (Compara- 

 tive Grammar of the Dravidian languages ss. 175, 187 ff.) 

 liksom i de finsk-ugriska språken från en ursprunglig loka- 

 tiv, och dativsuffix är i nämda språk ku. De vexlande for- 

 mer Oppert anger såsom verbets personaländelser synas an- 

 tyda, att verbläran ännu ej blifvit fullt utredd, hvarföre han 

 ej heller kunnat uppställa någon grundform för dessa ändel- 

 ser. Om possessivändelsen för andra person är ne och denna 

 persons absoluta form ni, så ligger häri visserligen en an- 

 klang af andra persons pronomen i ostjakiskan nen, duaL 

 nln^ plur. nen, hvilket dock bevisligen utvecklats ur en form 

 med anljudande t. Denna likhet förlorar likväl all bety- 

 delse, då man erinrar sig, att andra persons pronomen i de 

 dravidiska språken heter nJn, nin, i de australiska språken 

 ninna, ?unne och i kinesiskan ni, hvilket väl delvis anförts 

 till stöd för Max Mullers vid t omfattande „turaniska'"' språk- 

 stam, men af ingen sansad lingvist kan anses i och för sig 

 såsom bindande. Äfven i Kanurispråket i Centralafrika he- 

 ter andra persons pronomen ni, utan att man fallit på den 

 tanken att dermed förbinda något af de förut nämda språ- 

 ken. Liknande är förhållandet med första persons prono- 

 men : i suffixform mi, fristående u och sålunda måhända 

 antydande en vexling mellan m och iv, hvarigenom detta 

 pronomen skulle närma sig de altaiska språkens. Som be- 

 kant sammanfalla nämligen stammarne såväl för personal- 

 som äfven andra pronomina i de altaiska språken, utan att 

 man på denna och ännu en mängd öfriga öfverensstämmel- 

 ser lyckats grunda någon bevisning om ursprunglig gemen- 

 skap. Hvad särskilda modustecken beträffar är en dental 

 äfven för de dravidiska språken en lika karakteristisk ex- 

 ponent för förfluten tid, som för flera af de altaiska. 



Bland mest i ögonen fallande af\nke]ser från de altai- 

 ska språken är den omständigheten, att tredje persons pro- 

 nomen har en särskild form akka för maskulinum och femi- 

 ninum, samt abbo för neutrum, således ett förhållande i nå- 



