16 



samt af sådana teckensamlingar, hvilka med ömsesidigt stå-^ 

 ende dubbla förklaringar angifva ljud och betydelse för ideo- 

 grammer, finnas så många att 400 ideogrammer äro tolkade. 

 På grund häraf anser Haupt skulden för de hittills från hvar- 

 andra så afvikande läsarterna och olika öfversättningarna i 

 sumeriskan ligga hos assyriologerna sjelfva, framkallade af 

 en beklagansvärd brist på grundlighet och noggrannhet och 

 den bristfälliga metod, enligt hvilken man hittills bedrifvit 

 de sumeriska studierna. Hufvudfelet låg dels deri, att en 

 mängd texter blifvit bristfälligt kopierade, hvarigenom be- 

 tydande fel insmugit sig, dels äfven i den omständigheten, 

 att de franske forskarne i denna egentligen blott ett decen- 

 nium mera ifrigt bedrifna gren af kilskriftforskningen på 

 alltför kort tid sökt öfversätta och tolka så vidlyftiga tex- 

 ter, att en sorgfällig behandling af desamma skulle erfor- 

 drat mångåriga ansträngningar och arbete. 



Att i det enskilda följa undersökningarna å bägge si- 

 dor och söka kontrollera desamma, kan för mig af många 

 skäl icke komma i fråga. Jag betraktar Haupts framställ- 

 ning såsom vetenskapens närvarande ståndpunkt och antar 

 att densamma såsom ett nytt utvecklingsskede, genom an- 

 vändning af strängare vetenskaplig metod, öfverhufvud rik- 

 tigare återger de sumeriska och akkadiska språkens rätta 

 karakter. Det är ur denna synpunkt jag här ånyo upptagit frå- 

 gan om akkadiskans förvandtskap med de altaiska språken 

 till förnyad granskning. 



Akkadiskan har ett sällsynt välljud genom regelbundet 

 utveckladt ljudsystem, sålunda att konsonanter och vokaler 

 i harmonisk fördelning följa på hvarandra. Språket är agg- 

 lutinerande samt begagnar både suffixer och praefixer. Till 

 viss grad råder ett slags vokalharmoni vid sammansättnin- 

 gen af två rotelement och i formbildningen. Nominalbil- 

 dande prsefixen a blir e framför rötter med e-vokal: na vara 

 hög, a-na himmel, men nim vara upphöjd, e-nim himmel. 



Ordmaterialet, som till större delen är en- eller två- 

 stafvigt, utvisar i sistnämda fall öfvervägande förkärlek för 

 upprepning af rotstafvelsens vokal i den derpå följande staf- 



