20 



återfinnes inom koibaliskan och tungusiskan samt likaledes i 

 den ugriska språkgrenen (jfr min afhandling: Vervandtsehaft 

 der Hnnisch-ugr. spr. s. 93) och hvilken delvis äfven upp- 

 träder inom de finska idiomen. Om ka är förut anmärkt, 

 att det finnes i ostjakiskan, mordvinskan och turkiskan. 

 Huruvida dessa suffixer redan inom de altaiska språken äga 

 inbördes gemenskap, är likväl ännu outredt. Deremot sak- 

 nas, enligt Haupts uppgift, i akkadiskan helt och hållet de 

 tvänne suffixer, på hvilka Lenormant fäst så synnerlig vigt, 

 nämligen na med något vexlande betydelse och la adessiv 

 och instrumental. Hvad den af Lenormant benämda deter- 

 minativen hi beträffar, anger Haupt dess betydelse med or- 

 den: zu, auf, hinzu, sammt und. Den kan sålunda icke sam- 

 manställas med en accusativändelse, utan synes, närmast an- 

 sluta sig till betydelsen af en lokativ. Suffixen es zu, auf, 

 som i formen as af Lenormant benämnes kvalitativ och ad- 

 verbial, visar någon ringa likhet med den mycket utbredda 

 finska illativen på sen, hvarigenom man sålunda finge tre 

 suffixer med anslutning till motsvarande inom några altaiska 

 språk, under det den indogermaniska ablativen på t och ac- 

 cusativen på m ha identiska representanter hos större delen 

 af de finsk-ugriska språken. Kasusexponenterna lemna så- 

 ledes icke synnerliga bidrag till antagandet af någon slägtskap. 

 Såsom redan anförts betecknas pluralen vanligen icke: 

 då det sker, begagnas pronominalformen ene eller ne. I 

 imperfekten förekommer dock äfven pluraltecknet es, hvar- 

 emot det i preesens stundom brukade mes, hvilket Lenor- 

 mant uppställer såsom vanligt pluraltecken med Ijudvärdet 

 mes, af Haupt uppfattas såsom imperfekt plural af verbum 

 substantivum me „kallas". Någon särskild anledning att hän- 

 föra dessa till pluraltecknen inom de altaiska språken före- 

 finnes icke. Hvad åter den dualkarakter beträffar, som Le- 

 normant säger uttryckas genom räkneordet kas två, hvilket 

 han derefter indentifierar med de finsk-ugriska och samoje- 

 diska språkens räkneord, bör först anmärkas att Haupt alls 

 icke erkänner en sådan dual. Men ännu vigtigare är, alt 

 hela raden af de räkneord L. uppställer och hvaraf flera till 



