23 



dug, bi-dug eller na-dug, ni-diig han talte, i stället för de 

 äldre formerna: dugä-ha, dugd-hi och dugd-na, dugd-ni. 

 Det ställes äfven framför verbstamprsefixerna da, ta, ra: ba- 

 da-na han lägrar sig, men efter prekativtecknet ga-ba-ra-e 

 han må utgå. 



Pronominal objektet inkorporeras och ställes emellan 

 personalpreefixen och roten. Det heter för första person sib, 

 för andra rab och för tredje nin eller na7%, nab, nib sin. 



Betraktar man nu närmare detta egendomliga bildnings- 

 sätt så utvisar förekomsten af en prsefigerande och suffige- 

 rande konjugation, om äfven i tiden något skilda från hvar- 

 andra, ett ytterst primitivt stadium af språkutveckling. Jag 

 har i min föregående uppsats, Vet. Soc. Förh. XVIII s. 33, 

 framhållit att denna verbformation icke i och för sig utgör 

 något afgörande bevis mot möjligheten af en ursprunglig 

 släktskap. Mongoliskan, som låter verbstammen stå isolerad, 

 ställer formerna för 1 och 2 pres. sing. samt alla pluralper- 

 soner vanligen framför verbstammen, ehuru de äfven kunna 

 stå efter densamma: bi abubai eller abubai bi jag tog, I 

 burjätiskan har suffigeringen blifvit regel. Ett liknande för- 

 hållande äger rum mellan de med hvarandra nära beslägtade 

 Mandschu och tungusiskan. I det förra säges bi arambi, 

 si arambi, tere arambi = persontecken -\- verbstam -\- tem- 

 pussuffix (bi) jag, du, han skrifver; i tungusiskan konjugeras 

 regelbundet: ana-m, ana-ndi, ana-ran jag, du, han, stöter. 

 Lika löst förbundna äro de särskilda elementen i de vestaf- 

 rikanska språkens verbalbilduing, hvilken erbjuder en så lös 

 agglutination, att dessa t. ex. i Volof i skilda tempora och 

 modi kunna byta plats med hvarandra, dervid personbeteck- 

 ningen ibland står till sist i ordet, stundom åter ställes allra 

 främst och ibland till och med i midten. Inkorporeradt pro 

 nominalobjekt förekommer i en mängd olika språk utan för- 

 vandtskap med hvarandra. 



Negation uttryckes i akkadiskan genom ett framför 

 verbformen stäldt negationsord na, nu, hvilket till sin vokal 

 öfverensstämmer med subjektprouomen: na-anlal, nu-un-lal 

 han vägde icke. Detta bildningssätt, att i verbformen in. 



