38 



finnas, och att det icke alltid med säkerhet kan åtgöras, på 

 hvilken af dessa en viss analys blifvit utförd. Hvad pyroxen- 

 arterna beträffar kan denna relation i allmänhet uttryckas 

 sålunda, att för hvarje tillvext af en grad af nämnda vinkel 

 stiger jernoxidulhalten med omkr. 2 %, eller om man med 

 Tschermak (1. c.) anser pyroxen, närmast diopsid och mala- 

 kolit, såsom utgörande en sammansättning af (Ca, Mg) Si O3 

 och (Ca, Fe) Si O3 i vexlande proportioner, kommer ung. 1,5^ 

 att motsvara 10 % af det sednare silikatet. Lerjorden i py- 

 roxenen synes mig enklare förklaras i enlighet med Rammels- 

 berg's än med Tschermak 's theori, nämligen så, att den ler- 

 jordshaltiga p3'roxenen vore att betrakta såsom en moleku- 

 larförening mellan R Si O3 och Alg O3. Då f. ö. denna ler- 

 jordshalt är jemförelsevis obetydlig har jag vid sammanställ- 

 ningen af pyroxenarterna ansett mig kunna abstrahera deri- 

 från. Deremot visar den sig för amphibolarterna tvärtom vara 

 af större betydelse än jernhalten. Så t. ex. innehålla n:o 20 

 och 27 ungefär lika mycket jern (nämligen omkr. o % Fe O). 



Man finner vidare af ofvananförda sammanställning, att 

 så väl pyroxen- som amphibol-arterna bilda i optiskt hän- 

 seende en oafbruteu serie samt att sålunda de sedan gam- 

 malt gjorda indelningarna i skilda afarter, malakolit, augit 

 etc. i detta afseende icke hafva något berättigande. De äro 

 endast strukturmodifikationer, som på sin höjd kunna beteck- 

 nas såsom varieteter och ofta nog icke kunna med bestämd- 

 het skiljas från hvarandra. Så t. ex., kan den svarta pyro- 

 xenen från Nordmarken betraktas såsom en diopsid på grund 

 af sin yttre utbildning, såsom en augit på grund af frånva- 

 ron eller föga utbildning af en lamellär tvillingsstruktui-. 



Deremot förhålla sig de i morfologiskt hänseende med 

 pyroxen resp. amphibol så nära befryndade natriumjernsili- 

 katerna Aegerin och Arfvedsonit i optiskt hänseende olika 

 med dem. För den förra har jag i likhet med Tschermak 

 funnit den till c-axeln närmaste opt. elasticitetsriktnmgen blott 

 afvika S» derifrån (eller 930 från normalen till 100 enl, Tscher- 

 mak). Denna riktning är, såsom man med qvarzkil kan öf- 

 vertyga sig om, den största (a). Aegirin förhåller sig så- 



