62 



synas mörka, när deras längdriktning sanamanfaller med ni- 

 colernas svängningsriktningar, under det att de, i fall de vore 

 förstenade fossilier borde förete aggregatpolarisation. För- 

 fattarens egen beskrifning af deras opt. förhållande är högst 

 kuriös: han säger, att de flesta af dem icke förete någon 

 ljusbrytning! (1, c. p. 23). Om härmed skall förstås, att de 

 icke inverka på polariseradt ljus, så är detta ett fullkomligt 

 misstag. Ett enda af författarens många försök att bevisa 

 riktigheten af sin åsigt kan hafva något rimligt skäl för sig, 

 nämligen att de prismatiska kristaller man ansett för ensta- 

 tit icke likna den telluriska enstatiten sådan den vanligen 

 visar sig i tunnslipning. Men detta gäller blott för en min- 

 dre del af dem nämligen de i form af afrundade korn skarpt 

 skilda från den öfriga massan, hvilka förete en finare pris- 

 matisk struktur än den hos enstatiten vanliga. Men dere- 

 mot likna de såväl i inre som yttre afseende de i vissa. gneis- 

 och gneisgranitvarieteter förekommande ellipsoidiska sam- 

 manhopningar af fibrolit, hvilka lika litet som de i chondro- 

 diterna förekommande kornen visa någon radialt strålig struk- 

 tur såsom konkretionerna och såsom man någon gång kan 

 finna hos de gröfre af enstatit bestående prismerna äfven i 

 meteoriterna. Den kemiska analys, som blifvit utförd på de 

 i Hessle-meteoriten förekommande chondritkornen (Fredholm: 

 ''■'Om Meteorstenfallet vid Hessle") synes mig i sjelfva verket 

 utvisa, att de åtminstone till en del utgöras af ett lerjordsi- 

 likat. Skilnaden i storlek mellan de fibrolitartade chondrit- 

 kornen i meteoriterna och fibrolitmandlarna i nämda bergar- 

 ter är intet bevis emot deras identitet, alldenstund den re- 

 lativa storleken icke har någon betydelse för de oorganiska 

 individerna. Deremot är den betydliga åtskilnaden i storlek 

 mellan dem och de siluriska korallerna m. f. redan ensam 

 för sig ett vigtigt skäl emot deras identificering med dessa 

 sednare. Att prismernes konturer icke alltid äro så tydliga 

 och bestämda som fibrolitprismerna vanligen äro det, har, 

 såsom man vid starkare förstoring kan öfvertyga sig om, 

 sin orsak deri, att t. f. af ifrågavarande meteoriters luckra 

 och lösa beskaffenhet fint stoft deraf vid slipningen sätter 



