67 



Sprache (2 uppl. Leipzig 188 1) och omnämner dessa ord 

 icke heller i ett annat hithörande arbete, som bär titeln 

 Fremdwörter im Griechischen und Lateinischen (Leipzig 1878). 

 Nu känner enhvar att poena är det grekiska jtotvi^ och ur- 

 sprungligen, likasom i de flesta bekanta fall, betyder löse- 

 penning eller böter. Från bot till ånger, ty denna be- 

 tydelse inlägges vanligen i paenitere, tyckes från vår stånd- 

 punkt steget lätt kunna tagas. Men hos de romerske skrift- 

 ställarene, åtminstone de äldre, finnes ingen antydan åt detta 

 håll. Poena betyder böter, plikt, straff, hämnd och 

 konstrueras vanligen i öfverensstämmelse med sin grundbe- 

 tydelse; sålunda säges ofta poena multare, poenam repetere 

 och ännu hos Tacitus poenam exercere. Hos Cicero använ- 

 des dessutom detta ord för att beteckna furierna, hämnd- 

 gudinnorna. Men först från en senare tid, såsom från Sene- 

 cas, Plinii den äldres och lustini skrifter, anföres betydelsen 

 plåga, ehuru visserligen också på flere sådana ställen bety- 

 delsen straff ännu synes hafva föresväfvat författaren. Så 

 heter det t. ex. hos lustinus III 5, 2 om Messenierna, som 

 dukat under i Lacedaemoniernas hämndkrig: dein cum per an- 

 nos octoginta gravia servitutis verbera, plerumque et vincula 

 ceteraque captae civitatis mala perpessi essent, post longam 

 poenarum patientiam hellum restaurant; hvarvid man till 

 och med kan tvifla om poenarum uttrycker något annat än 

 straff. Också punire betyder blott straffa eller hämnas, 

 och samma begrepp ingå i öfriga bildningar af denna stam, 

 såsom poenalis, poenaliter, poenarius, punitor, punitio, im- 

 punitus o. s. v. 



För att nu återgå till paenitere, så förekommer detta 

 verb icke sällan i en betydelse, som ännu mycket mindre 

 än den vanliga ångra, kan härledas från poena, ja icke 

 ens från den af ångra, nämligen icke vara nöjd med 

 något, anse något för otillräckligt. Det är tvärtom 

 sannolikt att just denna betydelse är den ursprungliga och 

 att från denna den mer reflekterande ångra uppkommit. 

 Det finnes ställen som alls icke kunna förklaras med anta- 

 gande af den vanliga betydelsen ångra, så Plaut. Trin. 321 is 



