68 



probus est quem päenitet quam pröbus sif et frugi bonae, d. ä, 

 den som icke anser sig vara redlig i tillräcklig grad. 

 Weise anför i sitt likväl ingalunda fullständiga '""Lexicon 

 Plautinum'^ flere ställen der päenitet betyder ''non satis liabeo'\ 

 Jag vill tillägga blott ett Mil. glor. 740 nil me paenitét iam 

 quanto sumptui fuerim tibi d. ä. jag finner den kostnad min 

 vistelse hos dig förorsakat ingalunda knapp; att här icke är 

 fråga om något missnöje, än mindre ånger, se vi af sjelfva 

 uttrycket quanto sumptui och af de följande verserna, der 

 det talas om huru många dagar en gäst kan dröja hos sin 

 värd. Tvärtom skulle meningen blifva motsatt den riktiga, 

 om päenitet skulle betyda ångra, eller ungefär följande: 

 jag ångrar alls icke att jag tillfogat dig så stor kostnad. 



Vi finna således att päenitet hvarken genom sina ljud- 

 beståndsdelar eller sin betydelse har något gemensamt med 

 ordet poena. Deremot synes mig en annan härledning icke 

 osannolik nämligen från adverbiet paene, deri det första vo- 

 kalljudet är ae, men ofta mindre riktigt betecknas med e 

 och alldeles orätt med oe. Paene motsvarar visserligen icke 

 det svenska knapt, utan närmare ordet nästan. Beak- 

 tansvärdt är dock följande ställe hos Suetonius (Tib. 44): 

 fertur etiam in sacrificando quondam captus facie ministri 

 acerram praeferentis nequisse abstinere, quin paene vix- 

 dum re divina peracta ibidem statim seductum constupraret, 

 der paene tyckes utgöra en förstärkning till vix. Deremot 

 betyder hvarken detta eller det i folkspråket förekommaude 

 paenissime helt och hållet, såsom här och der uppgifves. 

 Hildebrand fastställer riktigt i sin upplaga af Apuleius (Leip- 

 zig 1842) I pag. 660 denna form såsom en superlativ till 

 paene och betydelsen till: i det närmaste. I ordet pae- 

 nultimus tyckes paene vara lika med proxime, i paeninsula 

 åter mera närma sig betydelsen af knapt. Det synes mig 

 i alla händelser icke oantagligt att paene egentligen betyder 

 icke fullständigt, om också icke fullständigt, så 

 t. ex. i uttrycket paene dicam ''jag vill icke säga fullt uf' 

 till skilnad från prope dixi "jag hade så när sagf", i afseende 

 hvarå man kan jemföra Cic. de örat. I 16, 70 est enim fini- 



