80 



derföre icke. Hans dagliga sysselsättning att insamla insek- 

 ter motverkade säkerligen icke infödingarnes uppfattning be- 

 träffande hans person. 



Äfven enligt v. Motschulkys uppgifter bebor denna s. k. 

 kalkon de högst belägna och sterilaste klipporna på den 

 kaukasiska fjellryggen. Den uppehåller sig vanligen i floc- 

 kar af sex till tio stycken tillsammans helt nära snögränsen, 

 hvilken den egentliga aldrig lemnar, Bemälde författare 

 omtalar, att äfven de kycklingar af denna art, som man på 

 Kahetiens slätter försökt att acklimatisera, icke öfverlefvat 

 våren. Enligt v. Motschulskys beskrifning löper den med 

 stor snabbhet på klipporna och afgrundernas sluttningar och 

 bortflyger med ett högt skrik vid den minsta fara, så att 

 äfven de skickligaste jägare icke blifva i tillfälle att skjuta 

 denna fogel, utom då det är dimmigt. 



Denna hönsfogel, hvilken enligt v. Motschulskys upp- 

 gift af bergsboerne kallas "^Chourtka^, qvarstannar äfven un- 

 der vintern på bergen och förblir under denna årstid en 

 oskiljaktig följeslagare af stenbockarna, hvilkas exkrementer 

 den äter. I magen af en af dessa foglar, antagligen af den 

 enda höna, han slutligen lyckades erhålla, anträffade v. Mot- 

 sehulsky en stor mängd sand och små stenar, blandade med 

 frön af alla slags alpina växter. 



Då i Dressers här ofvan citerade arbete finnas beskrif- 

 ningar äfvensom afbildningar af individer af begge könen 

 och af hanen t. o. m. under olika ålder samt derjemte af 

 kycklingar och v. Motschulsky dessutom lemnat en kort re- 

 dogörelse för fjäderbeklädnadens förändring under olika års- 

 tider, så synes det mig öfverflödigt att här yttermera fram- 

 ställa en beskrifning äfven öfver färgdrägten hos de tvenne 

 exemplar, som nu finnas uppstälda i universitetets zoologiska 

 museum och på långt när icke visa sig i en sådan lysande 

 drägt såsom det är fallet med afbildningarna i nyss nämnda 

 arbete. I jemförelse med de flesta Tetraonider är fogeln 

 temmeligen högbent, hvilket man knappast kan sluta efter 

 teckningarna i Dressers arbete. Hanen eller tuppen är betyd- 

 ligt större än hönan och enligt v. Motschulskys uppgift uppnår 



