126 



lare äfvensom af mig sjelf för Societetens verksamhet intres- 

 serade personers uppmärksamhet blifvit fästad dervid, att man 

 billigtvis icke kan ställa samma anspråk på den finska Ve- 

 tenskaps- Soeieteten som på institutioner med samma syftemål 

 i andra på materiela resurser rikare länder, ty den finska 

 Vetenskaps-Societeten är icke någon vetenskaps akademi och 

 har hittills bland antalet af sina ledamöter icke räknat nå- 

 gra medlemmar, som aflönats för en uteslutande vetenskaplig 

 forskning. Dess ledamöter äro till största delen universite- 

 tets lärare, några få civila tjenstemän, h vilka likväl alla en- 

 dast kunna uppoffra några af sina få lediga stunder på ve- 

 tenskapliga undersökningar. Det är ett bekant förhållande, 

 att skatorna med glädjeskratt nedslå endast dit, der de ypper- 

 sta fruktträden frodas och då den vetenskapliga forskningen 

 i Suomis vid polcirkelns rand belägna kalla bj^gdar hittills 

 icke just burit några gyllene frakter åt deras odlare samt 

 ett erkännande för sträfvanden i denna rigtning hos oss ännu 

 ställas i det möjligaste sista rummet och den högsta belö- 

 ningen för ett flitigt arbete i vetenskapernas tjenst ej sällan 

 utgöres endast af ett kallelsebref att inträda som ledamot af 

 finska Vetenskaps Societeten, så bör man ej särdeles förun- 

 dra sig deröfver, att så få personer i vårt land uppoffra tid 

 och arbete för sträfvanden, som ända till denna grad äro 

 lönlösa. Då vid akademiska lärare tjensters besättande en- 

 ligt ännu i denna stund gällande författningar endast ett för 

 ändamålet då publiceradt specimen tages under pröfning och 

 öfriga vetenskapliga förtjenster lagenligt egentligen icke kom- 

 ma i beräkning, motverkar ett sådant förhållande i märkbar 

 grad det biträde, som Societeten i annan händelse antagli- 

 gen kunde påräkna af yngre vetenskapsidkare inom eget 

 land. Lägger man härtill att några af Societetens ledamöter 

 se sig föranlåtna att fördela sin verksamhet äfven till förmån 

 för andra vetenskapliga och litterära samfund och föreningar 

 i landet, hvilka de tillhöra, samt att en eller annan stundom 

 meddelar resultaternå af sina forskningar till publikation i 

 utlandet, så bör man kunna inse att dylika förhållanden i 

 väsendtlig grad måste minska antalet på afhandlingar och 



