139 



och osäkra fall skola dessa åtföljas af några arbetare, som 

 då äro till hands för att vårda deras ägg och mata ungarne. 

 Efter bröllopet, som vanligen sker högt uppe i luften och på 

 bestämda dagar, då könsmyrorna, såsom det heter, svärma, 

 söker sig nemligen den befruktade honan eller drottningen 

 en bestämd plats för äggläggningen, afstrj^ker sina vingar, 

 hvilka blott numera äro till hinder, och gräfver sig ned i 

 jorden. Sätter man raellertid befruktade honor i behållare, 

 som ej hafva jordbotten, afrifva de icke sina vingar, då de 

 förmodligen märka att de äro under förhållanden, hvilka icke 

 tillåta dem gräfva celler i jorden i och för äggläggningen. De 

 bibehålla vingarne fortfarande, för att med dem kunna komma 

 till lämpligare ställen. 



Alla hanar och honor tillåtas mellerlid icke att lemna 

 det näste, från hvilket svärmen uppflugit. Derifrån förhindra 

 dem arbetarne, i tid afbitande deras vingar och noga vak- 

 tande dem. I annat fall skulle de gamla stackarnes befolk- 

 ning snart utdö. 



I de flesta fall uppfostrar honan sjelf den första kullen 

 i den af henne nybildade kolonin, matar larverna och hjelper 

 de unga arbetarne. 



Den för den stora allmänheten mest bekanta är den 

 röda skogsmyrans s. k. stack, hvilken tillhör den andra af 

 de ofvan nämnda grupperna. Nämnda stack, som bildas af 

 barr, små qvistar och allehanda affall, utgör nemligen blott 

 den öfre delen af boningen, hvilken sträcker sig långt under 

 jorden, i det gångar, gallerier och kamrar utstråla i flere 

 direktioner. Stacken bygges i flere våningar, ofta 15 å 20, 

 hvilkas golf mellertid iftke äro vågräta, utan mer eller min- 

 dre sneda, hvarje våning innehållande en mängd temligen 

 stora, oregelbundna, men alltid af solida på midten smalare 

 pelare uppehållna celler, som stå i förbindelse med hvarandra, 

 under det de gångar, som sålunda gå af och an slutligen 

 utmynna i ett antal hål-lika öppningar i stackens yttersta 

 lager. Till sin form är stacken en bredbasig kägla. Denna 

 form är särdeles lämplig derför att regnvattnet, utan att 

 samla sig på stacken, flyter ned längs sidorna, och man fin- 



