140 



ner att äfven efter ett häftigt regn vattnet trängt blott få 

 linier ned. Äfven har den hona, hvilken engång i tiden grun- 

 dade nästet, vanligen varit ganska förutseende vid val af 

 plats för detsamma: vi finna nemligen att den röda skogs- 

 myrans stackar enligt regel äro anlagda vid roten af något 

 större, tätt träd, oftast en gran. Icke heller tränger vattnet 

 in genom de öppningar, som föra in i de särskilda, stacken 

 genomkorsande gångarne, lika litet, som fiendtliga insekter 

 under natten kunna genom dessa infinna sig, för att uppäta 

 larverna och puporna. Undersöker man nemligen efter sol- 

 nedgången en sådan stack, finner man att dess öppningar äro 

 helt och hållet försvunna och att i stället för de tusende 

 myror, hvilka om dagen hvimlade på densamma, blott en- 

 staka vaktposter vandra af och an. Först vid dagens inbrott 

 börjar lifvet ånyo och de strån och barr, hvarmed öppnin- 

 garne under natten varit täckta, bortskaffas hurtigt, hvilket 

 likväl sker blott i så fall att vädret är vackert. Hotar regn, 

 så öppnas blott en del af mynningarne och äfven dessa till- 

 slutas skyndsamt, så snart regnet utbryter. 



På samma sätt förfara äfven åtskilliga exotiska arter. 

 I Brasilien förekommer ett högst egendomligt slag af myror, 

 de s. k. bladskärande eller parasol -myrorna (Oecodoma), ur 

 hvilkas lif redan Bates och Belt framdragit många detaljer 

 af intresse. Dessa bygga sina nästen bland annat af trädens 

 löf. Arbetarena eller rättare neutrerna äro hos denna myra 

 af flere högst olika slag, s. k. dverg-arbetare och jätte-arbe- 

 tare. Under det man ännu icke känner de senares funktio- 

 ner — Mc CoOK synes emellertid anse dem vara soldater 

 — arbeta deremot de förra i boeé, hemföra föda o. s. v. 

 Sjelfva äro äfven de ytterligare af två skilda slag, större och 

 mindre. Dessa mindre qvardröja i stacken, medan åter de 

 större begifva sig på ordentliga myrvägar, liknande dem man 

 finner hos ganska många arter, till något närliggande träd. 

 En del bestiger nu trädet och afbiter de gröna bladen, hvilka 

 emottagas af andra vid roten väntande. Är bladet för stort, 

 skares det i runda stycken, i det myran tager detsamma 

 mellan benen och gör med käkarne en inskärning i randen 



