149 



kamrar för larverna och andra dylika för fröen, de s. k. 

 kornbodarne. Dessa senare utmärkas deraf, att de hafva ett 

 hvälft tak och golfvet betäckt af ett cementartadt samman- 

 kittadt lager af kiselkorn och glimmerblad. De blifva deri- 

 genom nästan ogenomträngliga för vatten, hvilket äfven 

 är nödigt för fröens konservering. Från och till dessa bon 

 går nu ett tåg af två långa myrkolonner, den ena begifvande 

 sig ut på frösamling, den andra återvändande, lastad med 

 frön. Dessa frön samla de ofta från marken, men ej sällan 

 stiga de äfven upp för plantorna, utvälja der ett fröhus med 

 nästan mogna frön, omfatta fruktskaftet med käkarne och 

 vända sig nu rundt omkring, fasthållande sig med bakersta 

 benparet, samt sålunda vridande skaftet tills detta brister. 

 Derpå vandra de antingen sjelfva ned för växten med fröet 

 i munnen eller ock låta de detta glida ned, för att upptagas 

 af andra, som i sin tur bära det hem till boet, vid hvars 

 mynningar åter ännu andra individer vänta, hvilka mottaga 

 detsamma och forsla det ned i kornbodarne. Vid sjelfva 

 fröplockningen ser man stundom två myror arbeta gemen- 

 samt, i det den ena står vid början af fröstjelken och ut- 

 gnagar den på ömse sidor till möjligaste tunnhet, medan den 

 andra halar den nedåt och vrider den rundt, ända till dess 

 att den brister. 



Bland de intressantaste iakttagelser, Moggridge gjort, 

 och särdeles belysande för arten af myrornas s. k. instinkt, 

 är äfven den att vissa individer i stället för frön hemtade 

 små saker utan allt värde, men af de erfarnare individerna 

 vid boets mynningar genast tvungos att ånyo lemna nästet 

 och långt derifrån bortkasta de odugliga föremålen. Då 

 Moggridge såg detta, kastade han på myrornas väg små gryn 

 af poreellin, liknande vissa frön. Genast störtade en af de 

 största arbetarene öfver ett sådant, för att bortföra det. Efter 

 en timme, då Moggridge återkom till stället, som han meller- 

 tid lemnat, fann han likväl myrorna i ro och lugn passera förbi 

 och öfver porcellins kornen, till hvilka de numera togo alls 

 ingen hänsyn. Han sluter häraf att de insett sitt misstag och 

 vändt tillbaka till sina sedvanliga förrättningar. Än märk- 



