150 



värdigare är Mc CoOKS uppgifter om den frösamlande eller 

 s. k. åkerbrukande myran i Texas, att denna nemligen för- 

 stod att upptäcka i bröd och t. o. m, i mjöl inblandad arse- 

 nik, så att detta icke mera förtärdes, sedan engång några 

 individer dött deraf. 



Anmärkningsvärdt är äfven att alla mögliga eller mask- 

 stungna frön af de i boen varande individerna särskiljas och 

 åter utbäras, äfvensom att de friska, innan de föras i för- 

 rådsrummen, först befrias från agnar, skal eller fröhylsor, 

 hvilka alla dragas ut igen och bilda små tufvor vid boens 

 mynning. Märkvärdigt är att fröen blott sällan gro i de för 

 dem afsedda kamrarne. Så snart likväl en grodd visar sig, 

 afbites denna till hälften och första vackra dag släpas fröet 

 ut i solskenet, för att torka. Sålunda behandlade, förvand- 

 las småningom stärkelsen i fröen till socker, eller med andra 

 ord fröen mältas, och nu utgöra de ett särdeles omtyckt 

 födoämne för myrorna, hvilka sönderkrossa dem med sina 

 mandibler och, hoppressande dem med samma organer, upp- 

 suga den sålunda frampressade vätskan. 



Också i Amerika finnas frösamlande arter. Vi hafva 

 redan nämnt en, den s. k. åkerbrukande myran, Pogono- 

 myrmex harhatiis, hvilken år 1861 observerades i Texas af 

 LiNCECUM. Dennes upptäckt delgafs då den vetenskapliga 

 verlden genom Darwin och väckte den största förvåning, 

 gränsande ända till misstro. Vi skola förbigå sjelfva boets 

 ytterst konstmässiga inredning, vi nämna blott att det yttre 

 af detta har åtskilliga olika former, är vanligen skifformigt 

 eller ock bildande en af jord sammansatt kägla af ända till 

 20 tums höjd. På par fots afstånd rundt omkring tåles alls 

 inga andra växter, utom en enda, fröbärande gräsart, Aristlda 

 strida , det s. k. myrgräset, hvaremot alla andra plantor af- 

 skäras vid roten. Enligt Likcecum så myrorna sjelfva fröen 

 af detta gräs på denna sålunda rensade plats. Mc Cook har 

 emellertid företagit en särskild resa till Texas, för att stu- 

 dera dessa besynnerliga förhållanden. I hufvudsak har han 

 äfven konstaterat Likcecums uppgifter och öfver sina ytterst 

 detaljerade undersökningar år 1879 utgifvit ett arbete på 311 



