96 



Sedan vi sålunda i globen erhållit ett för ändamålet 

 fullt tillräckligt noggrannt hjälpmedel för stjärnfallens upp- 

 mätande, skreds till utförandet af sådana mätningar i och 

 för finnandet af radiationspunkten. Dervid skulle uppmä- 

 tas kortaste afståndet från tre godtyckligt antagna lägen af 

 rediationspunkten till ett hvart stjärnfall och härur genom 

 ett slags interpolationsförfarande finnas radiationspunktens 

 sannolikaste läge ^). Såsom utgångspunkter valdes följande: 



/« = 22°0' ja = 21^0' |«=:22°0' 



Dessa punkter utmärktes på globen genom nålsting. 

 Hvarje å en karta inteckuadt stjärnfall af kopierades nu med 

 pastellkrita på globen såsom ett streck och perpendikeln 

 från enhvar af de tre punkterna till den genom strecket 

 definierade storcirkeln uppmättes på det sid. G omnämnda 

 sättet med tillhjälp af de två bågarne. Längden af dessa 

 perpendiklar från (1), (2) och (3) antecknades och beteck- 

 tades med P^, Pg» -^3- Hela detta mätningsarbete utfördes 

 af herrar Deeijeb, och Heineicids. Sedan sålunda alla de 

 af en iakttagare under samma observationsserie intecknade 

 stjärnfallen blifvit uppmätta, beräknades det på grund af 

 dem sannolikaste läget af radiationspunkten. Dervid an- 

 vändes följande modifikation af de hos Schiaparelli på an- 

 fördt ställe förekommande formlerna. 



Är P perpendikeln från en godtycklig punkt hv. s. h. 

 till stjärnfallets storcirkel, är det läge af punkten, som mot- 

 svarar det sannolikaste läget af radiationspunkten, det för 



hvilket 



^ P^ = minimum. 



Detta ger oss till bestämmande af koordinaterna för nämda 



läge eqvationerna : 



flP dP 



^P^=0 och ^P'p=0. 

 ax dy 



^) C. f. Schiaparelli: Entwurf einer astronomisclien Tlieorie der 

 Sternschnuppen. Deutsch von G. v. Bognslcncski. Stettin 1871. Fiinfte 

 Note ö. 254 ff. 



