105 



här faststäldt sätt. Såsom ett bevis, för att stjärnfallen alla 

 skulle racUera från tvenne punkter, bör detta dock icke be- 

 traktas. I detta fall hade ock minskningen af felet i rect- 

 ascension bordt mera utprägladt framträda vid öfvergången 

 från en till två radianter. Visserligen hade detta fel äfven 

 kunnat minskas genom antagande af ännu en tredje radiant, 

 skild från de torra hufvudsakligen genom sin resctascension. 

 Men detta hade splittrat observationsmaterialet på ett sätt, 

 som icke syntes rådligt och ännu i hög grad ökat godtyck- 

 ligheten vid de skilda stjärnfallens tillordnande till enhvar 

 af de grupper, ur hvilka radianterna skulle härledas. Så- 

 som redan nämts torde vi i själfva verket här hafva att göra 

 med ett större område, från hvilket radiationen utgår; och 

 anser jag den sista kalkylen förtjena det afseende att deri- 

 geuom gjorts sannolikt, att detta område sträcker sig minst 

 till 50° deklination. 



