255 



formen och den dermed i samband stående inro strukturen 

 och den fysiska bekaffenheten hos kristallerna, hvilka inom 

 den oorganiska naturen motsvara individerna inom den or- 

 ganiska. Då nu mineralogin betraktar de förra, de oorga- 

 niska individerna, på enahanda sätt med det, hvarpå bota- 

 niken och zoologin betraktar de sednare, så är det sålunda 

 i främsta rummet den yttre formen och den inre strukturn 

 och först i andra rummet den kemiska sammansättningen, 

 som intresserar mineralogen. Isynnerhet är kristallformen 

 af så stor betydelse för kännedomen af mineralierna, att 

 kristallografin eller läran om kristallernas yttre former, all- 

 tid ansetts såsom den nödvändiga inledningen till minera- 

 login. Det gäller sålunda, att vid bildandet af en säregen 

 mineralogisk method söka åstadkomma en förening af den 

 kristallografiska och den kemiska, eller att söka erhålla i 

 stället för en kemisk en kristallokemisk method. Och detta 

 skall lyckas i samma mon som mineralogin tränger djupare 

 in i kännedomen af kristallernas inre byggnad. Denna mi- 

 neralogins sträfvan efter en egen method går sålunda hand 

 i hand med sträfvandet efter en högre utveckhng i inre 

 afseende. 



Man kunde sålunda karakterisera mineralogins upp- 

 gift för närvarande så, att den söker förena kristallografin 

 eller läran om' den yttre formen hos de oorganiska indivi- 

 derna, närmast hos de i naturen förekommande eller mine- 

 raUerna, med kemin eller läran om den inre konstitutionen. 

 Den måste härvid i främsta rummet taga den förra af dessa 

 momenter i betraktande, och från formen söka komma till 

 innehållet, från det yttre skalet till kärnan och sålunda in- 

 slå en motsatt väg mot den som kemin går. 



Det är icke så alldeles lätt att genomtränga detta sten- 

 hårda skal, att leta sig en väg från de yttre formernas 

 mångfald till den enkla grundform, som nödvändigtvis må- 

 ste antagas ligga till grund för denna mångfald. Ja många 

 mineraloger hafva förtviflat om att någonsin kunna finna 

 denna grundform i egentlig mening samt nöjt sig med en 

 blott godtyckligt vald sådan, till hvilken sedan de öfriga s. k. 



