270 



Den deskriptiva kristallogralin och mineralogin liafva 

 f(3r öfrigt numera till den grad utvecklats, att man med 

 vida större hopp om framgång än tillförene kan våga ett 

 försök i nämnda riktning. Isynnerhet synas mig de anoma- 

 lier af kristallerna, som i så stort antal under de sednare 

 åren blifvit iakttagna vara egnade att lemna en inblick i 

 den inre kristallstrukturn och derföre särskildt böra beak- 

 tas vid ett sådant systematiseringsförsök. Det är af intresse 

 att finna, att de tvenne förnämsta läror, som uppställts be- 

 träffande dessa anomalier och som jag redan i mitt före- 

 drag anfört, nämligen den tyska och den franska, ganska 

 nära ansluta sig till de tvenne ofvannämnda kristallografiska 

 skolorna, i det att den tyska, företrädesvis representerad af 

 Klein, kan betecknas såsom ett rent formelt åskådningssätt 

 såsom antagande formen som det egentligen betingande mo- 

 mentet, den franska åter, hufvudsakligen framstäld af Mal. 

 lärd, kan karaktiseras såsom ett atomistiskt eller molekulärt 

 betraktelsesätt, i det att anomalierna af denna hänföras till 

 sjelfva substansen. Och äfven här torde det sanna förhål- 

 landet böra sökas emellan dessa ytterligheter eller i en för- 

 medling af dem. 



Man föres sålunda, utgående från tvenne olika syn- 

 punkter, det kristallografiska och det kristallofysiska, till 

 antagandet af ett dynamiskt-atomistiskt betraktelsesätt, till 

 hvilket jag för öfrigt redan för längre tid tillbaka kommit 

 från kristallokemisk synpunkt, och hvars grunder jag provi- 

 soriskt framställt i min lärobok i bestämmande mineralogi 

 („Mineralkarakteristik" pag. 80—90). Då denna kristallo- 

 kemiska eller dynamiskt-atomistiska theori ligger till grund 

 för den kristallofysiska molekular-theori, hvars grunddrag jag 

 i detta föredrag framställt, synes det mig nödigt, att här 

 först i korthet framställa grunderna af den förstnämnda. 



Genom att jemföra en mängd företrädesvis tetrago- 

 nala och hexagonala kristaller med hvarandra i afseende 

 på förhållandet mellan spjelkbarhet och formutbildning för- 

 des jag till uppställandet af den empiriska lag, att den tyd- 

 ligaste spjelkningsytan i allmänhet står normalt mot den 



