283 



stallerna förete pyramid- och domaformer med hälften så 

 stor hufvudaxel som de hos de sednare, så t. ex. abcg 

 (VP) hos de påvuxiia cordieri tkristallerna samt fic (P <x 

 hos påvuxua, FiaC (2 P c») hos invuxna orthokhiskristaller, 

 hvarvid dock är att märkas, att den kristallografiska form- 

 utbildningen närmast är att hänföra till kristallmolekylerna, 

 hvilka kunna vara lika med de fysiska molekylerna, till 

 hvilka spjelkbarheten och i allmänhet de kristallofysiska 

 karakterna böra hänföras, men stundom såsom hos fältsi^aten 

 måste tänkas bestå af två eller flere sådana. Hos turmali- 

 nen kan hemimorfismen äfven hos invuxna kristaller förkla- 

 ras i enlighet med Schraufs åsigt (1. c), att AI2 befinner 

 sig i den ena, E02 i den andra ändan af hufvudaxeln, i 

 det att förhållandet tydligen blir oförändradt, om man tän- 

 ker sig angreppspunkterna af de tre dynamiderna eller 



atomkrafterna R i stället for att vara fördelade på hvar 

 sin punkt af de tre rhomboederytorna, som utmärka de- 

 ras riktningar, förflyttade utmed dessa till ändpunkterna 

 af c-axeln, men med bibehållande af den förra riktningen. 

 För öfrigt kan märkas, att genom detta betraktelsesätt äf- 

 ven den trigonalt prismatiska formutbildningen hos turmalin 

 får sin förklaring, i det att blott hvarannan prismakant, mot- 

 svarande det hexagonala protoprismat, hos dessa hemimorfa 

 tvillingskomplexer äro lika. Men denna olikhet mellan 

 prismakanterna upphör hos de holomorfa, dubbla kom- 

 plexerna, emedan hos dem den ena hälftens trenne prisma- 

 kanter ab : äb (se fig 11) komma att motsvara eller få sam- 

 ma läge som den andres mellanliggande kanter Tib : ab" etc. 

 Från cordierit symbolen (13) kommer man till olivinen 

 4 (Mg2 Si O4) = 2 (Mg Mg3 Si2 OJ med abstraherande från 

 jernet, som förutsätter en annan dylik molekyl, om man i 



st. f. AI2 sätter Mgg. För denna likhet i molekularstruktur 

 mellan cordierit och olivin talar äfven deras lätta benägen- 

 för sönderdelning, hvarvid den del af molekylen, som sam- 

 manhålles med de öfriga med den minsta kraft nämligen 

 Mg i ändpunkten af baxeln d. ä. längsta molekylriktningen, 



