29i5 



raarkasit ab^ : c^ = sin 36° 57' : 1,1845 = 1 : 1,97 således hos 

 hvardera i det närmaste =1:2 eller omvändt mot för- 

 hållandet mellan de kristallostatiska momenten hos S (= 16 

 eller 12) och Ba samt Fe (= resp 8 eller 6). Hos svafvel- 

 kristallen är åter, med antagandet af den allmännast före- 

 kommande pyramiden såsom grundform, ab^ : c^ = sin 

 39° 1' : 1,9039 = 1 : 3,02 således omvändt mot de emot dessa 

 norma.ler eller afstånd svarande atomkrafterna eller dyna- 

 miderna 3 : 1. För dessa strukturformler tala vidare ana- 

 login dem emellan, i det att mot den negativa S svarar den 

 negativa uratomen 3, mot den positiva Ba resp. Fe åter 

 den pos. dynamideu 1 samt mot Oj, hvars kristallokemiska 

 indifferens utvisas deraf, att den utan synnerlig förändring 

 i formen kan saknas hos markasit, svarar den indifferenta 

 dyn. 2. 



Men icke blott de lineära dimensionerna utan ock vin- 

 kelförhållandena kunna förklaras i enl. med denna theori. 

 Så förklaras barytens prismavinkel ^101° 40') af svallets 

 liknande (101° 58'), om man tänker sig svafvelmolekylen 

 stäld så att dess prismatiska riktningar motsvara barytens. 

 Afvikelsen hos markasitens prismavinkel kan bero på inver- 

 kan af jernets oktaedriska grundmolekyl. Tänker man sig 

 €n sådan i ändpunkterna af c-axeln i rhombisk ställning, 

 d. ä. med en kant i a-axelns riktning, så att den får utse- 

 ende af ett rhombiskt prisma och döma af 109° 30' vinklar, 

 så kan, då de resp. elemeutar-molekylernas kraftriktningar 

 betinga den af dem sammansatta molekylens, markasitens 

 prismavinkel icke vara lika med svaflets eller jernets utan 

 ligga deremellan. 1 sjelfva verket är denna vinkel (106°) 

 ganska nära lika med medeltalet mellan de tvenne sist- 

 nämndas. Från markasitens grundform kommer man sedan 

 genom sammansättning af trenne sådana till den dodekae- 

 driskt-hemiedriskt reguliara pyritformen. Hvad åter beträffar 

 den prismatiska vinkeln (101° 58') hos svafvelkristallen resp. 

 molekylen, så kan den anses bero på förhållandet mellan 

 atomkrafterna i riktningarna a — b, motsvarande förhållan- 

 det mellan afståndeu från a resp. b och ändpunkten af nor- 



